ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2021 року 
м. Київ
справа № 580/1246/19
адміністративне провадження № К/9901/3401/21
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді: Губської О.А.,  
суддів: Білак М.В., Калашнікової О.В.,  

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у касаційній інстанції адміністративну справу № 580/1246/19
за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Смілянської міської ради Черкаської області, Виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2020 року (головуючий суддя Гайдаш В.А.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2020 року (колегія суддів: головуючий суддя Кузьменко В.В., судді Василенко Я.М., Степанюк А.Г.),  

ВСТАНОВИВ:
І. Суть спору

1.          Позивач звернувся до суду з позовом до Смілянської міської ради Черкаської області, Виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області, у якому просив:
1.1.          визнати протиправною бездіяльність Смілянської міської ради Черкаської області VІІ скликання щодо не вирішення питання про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу;
1.2.          стягнути з виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10.12.2017 по 19.12.2018 у розмірі 295382,95 грн. 
1.3.          Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.12.2018 у справі №823/2183/17 визнано нечинним та скасовано рішення Смілянської міської ради «Про розпуск виконавчого комітету міської ради» від 09.12.2017 №59-4/VІІ, яким позивача звільнено з посади першого заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів влади. Згідно розпорядження виконавчого комітету Смілянської міської ради від 19.12.2018 №213-к вирішено вважати ОСОБА_1 таким, що приступив до виконання повноважень заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів влади з 19.12.2018, однак, на думку позивача, відповідачем протиправно не нараховано та не виплачено йому заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 10.12.2017 по 19.12.2018 загальним розміром 295382,95 грн.
ІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
2.          Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 15 травня 2019 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2019 року, позов задоволено частково.
2.1.          Стягнуто з виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 11.12.2017 по 11.12.2018 у сумі 288489,36 грн. з відрахуванням відповідних податків та зборів на доходи фізичних осіб, сплата яких є обов`язковою у встановленому порядку.
2.2.          У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
3.          Постановою Верховного Суду від 18.11.2019 рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 15.05.2019 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.09.2019 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Черкаського окружного адміністративного суду.
4.          Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 21.02.2020 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2020 року, позов залишено без задоволення повністю.
4.1.          Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з відсутності правових підстав для визнання права позивача на отримання сум середнього заробітку за вказаний ним період.
ІІІ. Касаційне оскарження
5.          Не погоджуючись з таким рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач звернувся з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм процесуального та матеріального права, просить скасувати ці судове рішення та ухвалити нове рішення про задоволення вимог його позову.
5.1.          Підставою звернення з касаційною скаргою позивач зазначив пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України (якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах).
5.2.          На обґрунтування підстав оскарження зазначає про те, що суди попередніх інстанцій безпідставно дійшли висновку про те, що виплата позивачу допомоги по безробіттю є підставою для невизнання вимушеним прогулом час, коли він не працював, тобто не знаходився у трудових відносинах. 
5.3.          Вважає, що суди помилково не врахували ту обставину, що його фактично поновлено на раніше займаній посаді першого заступника міського голови, здійснено запис у його трудовій книжці про визнання запису про звільнення недійсним, допущеного його до виконання колишніх трудових обов`язків, проте йому не виплачено суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу.  
5.4.          На його думку, скасування рішення про звільнення працівника автоматично тягне за собою поновлення його на роботі та вирішення питання щодо відшкодування йому середнього заробітку.
6.          Смілянська міська рада Черкаської області подала відзив на касаційну скаргу позивача, за змістом якого висловила свої доводи, якими заперечила проти висловлених у скарзі обґрунтувань щодо помилковості висновків судів першої та апеляційної інстанцій про відмову у задоволенні позову та просила залишити оскаржувані судові рішення без змін, а скаргу - без задоволення. Крім іншого, вказав про те, що у спірних правовідносинах відсутній факт поновлення позивача на роботі та факт вимушеного прогулу, а тому відсутні підстави для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Також зазначає про відсутність доказів перебування на розгляді у суді справи за позовом ОСОБА_1 про оскарження його звільнення та поновлення на роботі, не існує судового рішення про поновлення останнього на роботі. Зазначає, що ОСОБА_1 звернувся до Смілянського міськрайонного центру зайнятості з метою пошуку роботи та отримання допомоги по тимчасовому безробіттю, тобто не вважав своє звільнення незаконним. Водночас, звертає увагу, що спір у справі №823/2183/17 за позовом ОСОБА_2 не є трудовим спором позивача, оскільки у цій справі вирішувалось питання захисту прав іншої особи.
IV. Установлені судами фактичні обставини справи
7.          Рішенням Смілянської міської ради Черкаської області «Про розпуск виконавчого комітету міської ради» №59-4/VІІ від 09.12.2017 міська рада вирішила розпустити виконавчий комітет міської ради 7 скликання та припинити службу в органах місцевого самоврядування та звільнити у зв`язку з розпуском та припиненням повноважень виконавчого комітету, зокрема першого заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради ОСОБА_1.
8.          Це рішення Смілянської міської ради Черкаської області оскаржувалось до суду.
9.          Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 25.04.2018 у адміністративній справі №823/2183/17 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , до Смілянської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - виконком Смілянської міської ради, про визнання протиправними дій Смілянської міської ради, визнання нечинними рішень про розпуск та утворення виконавчого комітету міської ради.
10.          Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.12.2018 рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25.04.2018 у справі №823/2183/17 скасовано та прийнято нову постанову, якою позов ОСОБА_2 задоволено частково, а саме: визнано нечинним та скасовано рішення Смілянської міської ради Черкаської області VII скликання від 09 грудня 2017 року №59-4/VII «Про розпуск виконавчого комітету міської ради» та №59-5/VII «Про утворення виконавчого комітету міської ради»; у решті позову  відмовлено.
11.          Враховуючи постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.12.2018 у справі №823/2183/17, виконавчий комітет Смілянської міської ради прийняв розпорядження №213-к від 19.12.2018, яким вирішив вважати ОСОБА_1 таким, що приступив до виконання повноважень першого заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів влади з 19.12.2018.
12.          Вважаючи свої права порушеними невиплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 10.12.2017 по 19.12.2018 у розмірі 295382,95 грн, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.
V. Релевантні джерела права й акти їхнього застосування
13.          Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
14.          Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що  завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. 
15.          У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
16.          Положеннями статті 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
17.          Сплата коштів за вимушений прогул є гарантією особи та виконує компенсаторну функцію у відносинах незаконного її звільнення, впливає на відносини соціального захисту, право на що визначено ст.46 Конституції України. Здійснити нарахування у таких правовідносинах самостійно без отримання судового рішення щодо такого питання роботодавцю не заборонено.
18.          Пунктом 2 частини першої статті 232 КЗпП визначено, що безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами: працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижчеоплачуваної роботи, за винятком спорів працівників, вказаних у частині третій статті 221 і статті 222 цього Кодексу.
19.          Відповідно до частин першої та другої статті 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
20.          При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
VI. Позиція Верховного Суду          
21.          Відповідно до частин першої та другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої та/або апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
22.          Отже, перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій згідно зі статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.
23.          Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
23.1.          Підставою для відкриття касаційного провадження в цій справі стало посилання позивача на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України (якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах).
24.           Суди попередніх інстанцій встановили, що спірні правовідносини виникли у зв?язку із тим, що, на думку позивача, під час його поновлення на роботі після незаконного звільнення йому безпідставно не виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу.
25.          При цьому, звертаючись до суду з цим позовом позивач обгрунтовує їх посиланням на правила статті 235 КЗпП України та вказує про наявність у нього права на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки його було звільнено без законної підстави і ця обставина встановлена судовим рішенням у справі №823/2183/17 за позовом ОСОБА_2 , яким скасовано акт відповідача про розпуск виконавчого комітету міської ради, а тому наслідком визнання нечинним та скасування судом цього рішення Смілянської міської ради є відновлення того стану речей, який існував до його прийняття.
26.          Аналізуючи норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, а також вирішуючи питання щодо правильності їх застосування судами першої та апеляційної інстанцій, Верховний Суд зазначає таке. 
27.          Зміст статті 235 КЗпП України свідчить, що обов`язковими умовами для прийняття судом рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу є:
1) наявність на розгляді у відповідного органу (суду) трудового спору щодо звільнення працівника без законної підстави;
2) рішення органу (суду), який розглядає такий трудовий спір, про поновлення працівника на роботі.
28.          Втім, суди попередніх інстанцій встановили, що на розгляді у відповідача чи суду  заява про поновлення позивача на роботі не перебувала.
29.          Крім цього, суди встановили, що позивач у 2018 році звертався до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Смілянської міської ради, третя особа - виконавчий комітет Смілянської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку, однак його позовна заява залишена без розгляду з підстав пропуску звернення до суду (ухвала Черкаського окружного адміністративного суду від 04.09.2018 у справі №823/2221/18).
30.          Також позивач не реалізував своє право, як третя особа у справі №823/2183/17 за позовом ОСОБА_2 та не заявив самостійні вимоги на предмет спору, у зв`язку з чим постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2018 року по справі №823/2183/17 за позовом ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні позову про поновлення на роботі позивача, як третьої особи без самостійних вимог на предмет спору.
31.          У подальшому, після скасування рішення Смілянської міської ради Черкаської області «Про розпуск виконавчого комітету міської ради» №59-4/VII від 09.12.2017, на підставі якого було звільнено позивача, позивача допущено до роботи розпорядженням Виконавчого комітету Смілянської міської ради №213-к від 19.12.2018, яким вирішено вважати позивача таким, що приступив до виконання повноважень.
32.          Отже, суди попередніх інстанцій встановили, що спір щодо звільнення позивача без законної підстави компетентним органом (судом) не розглядався і рішення про поновлення на роботі позивача відсутнє.
33.          Враховуючи вказане, Верховний Суд вважає правильними висновки судів першої та апеляційної інстанцій про те, що Смілянською міською радою Черкаської області VІІ не було допущено бездіяльності щодо не вирішення питання про виплату позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки вимушеного прогулу у позивача у спірних правовідносинах в розумінні положень статті 235 КЗпП України фактично не відбулось. 
34.          Натомість, позивача звільнено з посади 09.12.2017 та згідно з розпорядженням від 19.12.2018 №213-к він приступив до виконання повноважень з 19.12.2018. 
35.          Таким чином Верховний Суд вважає правильним висновок судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення цього позову.
Висновок за результатами розгляду касаційної скарги.
36.          Отже, доводи касаційної скарги, які були підставою відкриття касаційного провадження, не знайшли своє підтвердження під час касаційного перегляду та не спростовують висновки судів першої та  апеляційної інстанцій по суті справи, і не приймаються Судом як належні.
37.          За таких обставин, Верховний Суд дійшов висновку, що рішення судів першої та  апеляційної інстанцій у цій справі є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір відповідно до норм матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, у судових рішеннях повно і всебічно з?ясовані обставини в адміністративній справі, що стосуються предмету спору, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.
38.          Крім цього, у контексті оцінки доводів касаційної скарги Верховний Суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
39.          Колегія суддів наголошує, що до повноважень Верховного Суду не входить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, оскільки за правилами Кодексу адміністративного судочинства України об?єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.
40.          Згідно з пунктом 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги залишає судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а касаційну скаргу без задоволення.
41.          За змістом частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
42.          Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
VIІ. Судові витрати
З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 3, 341, 344, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1.          Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2020 року залишити без задоволення.
2.          Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2020 року в цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                    О. А. Губська

Судді                                                                                                 М.В. Білак

                                                                                              О.В. Калашнікова