ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2690/21 Справа № 205/9687/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Приходченко О. С. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
        головуючого – Пищиди М.М.
        суддів – Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини,-
                                В С Т А Н О В И Л А:
       У листопаді 2019 року позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини.
       Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона з відповідачем 14 грудня 2017 року зареєструвала шлюб. Від шлюбу у сторін народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Господарство ведуть окремо. Відповідач у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини участі не приймає. Позивач потребує матеріальної допомоги з боку відповідача на утримання доньки, але відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини у добровільному порядку не надає. 
       Враховуючи вищевикладене, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.
       Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2019 року позовні вимоги задоволено.
       Стягнуто ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь матері ОСОБА_2 у розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 08 листопада 2019 року, і до досягнення ОСОБА_3 повноліття.
       Вирішено питання щодо судового збору. 
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів.
Зазначає, що донька на момент винесення оскаржуваного рішення проживала разом з ним. Лише в серпні 2020 року позивачка з невідомих причин забрала доньку та поїхала від нього, тому підстави для сплати аліментів на користь позивача відсутні. 
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
       Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.
       Судом першої інстанції встановлено, що 14 грудня 2017 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 зареєстрували шлюб (а.с. 3). 
       Сторони мають малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 4).
       Відповідач від матеріального забезпечення дитини ухиляється.
       Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з відповідача аліменти на утримання дитини суд першої інстанції виходив з того, що відповідач може надавати матеріальну допомогу, у визначеному розмірі, дитині, яка її потребує.
       Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
       Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
       Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року «держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини».
       Згідно з ст.150 Сімейного кодексу України обов`язками батьків є піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування її до самостійного життя.
       Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
       Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
       Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України).
       Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
       Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
       Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
       Згідно ст. ст. 12, 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
       Згідно зі ст. 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Звертаючись до суду апеляційної інстанції, апелянт посилається на те, що донька на момент винесення оскаржуваного рішення проживала разом з ним. Лише в серпні 2020 року позивачка з невідомих причин забрала доньку та поїхала від відповідача, тому підстави для сплати аліментів на користь позивача відсутні. 
       Однак, на підтвердження вказаних доводів, всупереч вимогам ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, відповідачем не було надано належних доказів.
       При цьому відповідач не довів суду, що він не може сплачувати на утримання дитини аліменти у розмірі, визначеному судом.
       Доказів існування інших обставин, що мають істотне значення для врахуванням судом при визначенні розміру аліментів, відповідач суду не надав.
       За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.
       Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.
       Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.
       На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2019 року - залишити без задоволення.
       Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2019 року - залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.
       Судді: