ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2021 року 
м. Київ
справа № 820/7156/16
адміністративне провадження № К/9901/42546/18

Верховний Суд  у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді  - Бучик А.Ю.,
суддів: Мороз Л.Л., Рибачук А.І.
розглянувши в письмовому провадженні касаційну скаргу прокуратури Харківської області на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2017 року (колегія суддів: Чалий І.С., П`янова Я.В. ,  Зеленський В.В.) у справі за позовом Приватного акціонерного товариства "Харківський коксовий завод" до Державної екологічної інспекції у Харківській області, за участю - Харківської місцевої прокуратури № 2 про визнання незаконними дій та скасування припису,-

В С Т А Н О В И В:
Приватне акціонерне товариство "Харківський коксовий завод" звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просило суд:
- визнати незаконними дії Державної екологічної інспекції в Харківській області щодо проведення перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства приватним акціонерним товариством "Харківський коксовий завод", за результатами якої складено акт №522/01-04/03-09;
- скасувати припис Державної екологічної інспекції у Харківській області №60/03-09 від 06.10.2016.
В обґрунтування позову зазначило, що дії відповідача з проведення перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства є неправомірними та такі, що порушують вимоги чинного законодавства України. Висновки, викладені в акті №  522/01-04/03-09 щодо перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства відносно ПРАТ "Харківський коксовий завод" не відповідають дійсності, порушують права та законні інтереси. Так само, вважає незаконним припис № 60/03-09 від 06.10.2016. На підставі викладеного, просило суд задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.
Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 12 червня 2017 року  в задоволенні позову відмовлено.
Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2017 року постанову Харківського окружного адміністративного суду від 12 червня 2017 року скасовано в частині відмови в задоволенні позову про скасування припису та прийнято в цій частині нову, якою позовні вимоги задоволено частково та скасовано припис № 60/03-09 від 06.10.2016. В іншій частині постанову Харківського окружного адміністративного суду залишено без змін.
Не погодившись з указаним судовим рішенням, прокуратура Харківської області подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування фактичних обставин справи, просить його скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Відповідачем по справі було подано письмові пояснення, в яких останній вказав, що підтримує касаційну скаргу прокурати, яку просив задовольнити в повному обсязі.
Позивач у відзиві на касаційну скаргу просив відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити без змін рішення суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною скаргою.
Справу передано до Верховного Суду.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Судами встановлено, що на підставі ст. 20-2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст.ст. 4,5,7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», наказу від 09 вересня 2016 року за №522/01-04 в термін з 12.09.2016 по 30.09.2016 Держекоінспекція проводила планову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства в діяльності ПрАТ «Харківський коксовий завод», за результатами якої складено акт №522/01-04/03-09.
Як убачається з матеріалів справи, Держекоінспекцією за результатами планової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства у діяльності ПрАТ «Харківський кокосовий завод» складено акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами № 522/01-04/03-09 від 30.09.2016, який підписаний директором ПрАТ «Харківський коксовий завод» ОСОБА_1 із зауваженнями.
На виконання вказаної норми та враховуючи виявлені Держекоінспекцією в ході проведення перевірки порушення природоохоронного законодавства під час здійснення господарської діяльності ПрАТ «Харківський коксовий завод», відповідачем винесено припис від 06.10.2016 за № 60/03-09.
Позивач не погодився з висновками акту перевірки № 522/01-04/03-09 від 30.09.2016 та винесеним відповідачем приписом від 06.10.2016 за № 60/03-09, звернувся до суду для захисту своїх прав та інтересів.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що перевірку проведено правомірно, а порушення, викладені в акті знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, відтак позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Суд апеляційної інстанції, частково скасовуючи рішення суду першої інстанції, навпаки виходив з того, що інкриміновані позивачу порушення, викладені у акті перевірки, повністю спростовуються доказами, наданими та дослідженими в ході судового розгляду.
Дослідивши спірні правовідносини, суд касаційної інстанції зазначає таке.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
Згідно з пунктом "а" частини першої статті 20-2 Закону України від 25 червня 1991 року № 1264-XII "Про охорону навколишнього природного середовища" до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища належить, зокрема: організація і здійснення у межах компетенції державного нагляду (контролю) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства: про використання та охорону земель; про охорону і раціональне використання вод та відтворення водних ресурсів; про охорону атмосферного повітря.
Відповідно до Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 454/2011 (далі - Положення №  454/2011), Державна екологічна інспекція України (Держекоінспекція України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра екології та природних ресурсів України (далі - Міністр). 
Держекоінспекція України входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для забезпечення реалізації державної політики із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. 
Згідно з пунктом 7 цього Положення Держекоінспекція України здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, морські екологічні інспекції (Азовська, Азово-Чорноморська, Північно-Західного регіону Чорного моря). 
Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначені Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від №  877-V ( далі - Закон №  877-V).
Відповідно до ст. 1 указаного Закону державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища; 
заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються шляхом проведення перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та інших дій.
Державний нагляд (контроль) здійснюється за місцем провадження господарської діяльності суб`єкта господарювання або його відокремлених підрозділів, або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених законом (стаття 4 Закону №  877-V).
Згідно з п.1 Положення про державну екологічну інспекцію в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого Наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 04.11.2011 №429 (далі - Положення №429) Державна екологічна інспекція в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - Держекоінспекція) є територіальним органом Державної екологічної інспекції України, який діє у складі Держекоінспекції України і їй підпорядковується. Повноваження Держекоінспекції поширюються на територію Автономної Республіки Крим, відповідної області, міст Києва та Севастополя, за винятком території та об`єктів, віднесених до зони діяльності морських екологічних інспекцій (Державна екологічна інспекція Північно-Західного регіону Чорного моря, Державна Азово-Чорноморська екологічна інспекція та Державна Азовська морська екологічна інспекція).
Як убачається зі змісту п.4.2 Положення №429, держекоінспекція відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням територіальними органами центральних органів виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог природоохоронного законодавства.
Пунктом 6.4 Положення встановлено, що держекоінспекція для виконання покладених на неї завдань має право проводити перевірки з питань, що належать до її компетенції, видавати за їх результатами обов`язкові для виконання приписи, розпорядження.
Положеннями статті 7 - Закон №  877-V передбачено, що за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю), у разі виявлення порушень вимог законодавства, складає акт, який повинен містити такі відомості: дату складення акта; тип заходу (плановий або позаплановий); вид заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд тощо); предмет державного нагляду (контролю); найменування органу державного нагляду (контролю), а також посаду, прізвище, ім`я та по батькові посадової особи, яка здійснила захід; найменування юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснювався захід. 
Посадова особа органу державного нагляду (контролю) зазначає в акті стан виконання вимог законодавства суб`єктом господарювання, а в разі невиконання - детальний опис виявленого порушення з посиланням на відповідну вимогу законодавства. 
В останній день перевірки два примірники акта підписуються посадовими особами органу державного нагляду (контролю), які здійснювали захід, та суб`єктом господарювання або уповноваженою ним особою, якщо інше не передбачено законом. 
Якщо суб`єкт господарювання не погоджується з актом, він підписує акт із зауваженнями. 
Зауваження суб`єкта господарювання щодо здійснення державного нагляду (контролю) є невід`ємною частиною акта органу державного нагляду (контролю). 
На підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган  державного нагляду (контролю) протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених  під час здійснення заходу, а у випадках, передбачених законом, також звертається у порядку  та строки, встановлені законом, до адміністративного суду з позовом щодо підтвердження обґрунтованості вжиття до суб`єкта господарювання заходів реагування, передбачених відповідним розпорядчим документом.
Припис - обов`язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб`єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб`єкта господарювання. Припис видається та підписується посадовою особою органу державного нагляду (контролю), яка здійснювала перевірку.
За змістом зазначених норм слідує, що за результатом проведення перевірки орган державного нагляду (контролю) у разі виявлення правопорушення відносно суб`єкта господарювання та наявності підстав для вжиття заходів реагування на підставі акту складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення виявлених порушень.
Виходячи з наведеного, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій в тому, що складання актів перевірки та викладення в актах перевірки висновків є правом Держекоінспекції, як спеціально уповноваженого органу.
Щодо пунктів припису від 06.10.2016 за №60/03-09 Верховний Суд зазначає наступне.
Відносно п. 1, 2 припису, яким позивача зобов`язано отримати позитивний висновок державної екологічної експертизи на устаткування, а саме на котли ДКВ-10/13 потужністю 9,2 МВт кожний та один котел ДКВР-20/13 потужністю 18,4 МВт, та на провадження діяльності з перероблення корисних копалин.
Так, судом апеляційної інстанції зазначено, що парокотельня з вказаними котлами входить до складу устаткування підприємства. Також вказано про наявність позитивного висновку державної екологічної експертизи від 24.02.2006 №112, який отримано після реконструкції комплексу № 4-біс. Відносно діяльності «Перероблення корисних копалин», то саме до цього виду діяльності умовно віднесено діяльність всього підприємства, яке розглядалося під час проведення екологічної експертизи, за результатами якої отримано вищенаведений позитивний висновок від 24.02.2006 №112.
Однак, як убачається з висновку державної екологічної експертизи від 24.02.2006 №112, ним оцінено позитивно робочий проект реконструкції комплексу коксової батареї №4 -біс.
При цьому будь - яких висновків щодо оцінки парокотельні, інших котлів та комплексів, які діють у складі підприємства матеріали справи не містять.
Відповідно до ст. 13 Закону України «Про екологічну експертизу», державна екологічна експертиза організовується і проводиться еколого-експертними підрозділами, спеціалізованими установами, організаціями обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, а на території Автономної Республіки Крим - органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища, із залученням інших органів виконавчої влади. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, проводить державну екологічну експертизу щодо об`єктів, які стосуються території зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, та/або рішення щодо затвердження (схвалення) яких приймається Кабінетом Міністрів України. Експертиза проектів будівництва проводиться відповідно до статті 31 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".
До проведення державної екологічної експертизи можуть у встановленому порядку залучатися фахівці інших установ, організацій і підприємств, а також  експерти міжнародних організацій. 
Здійснення державної екологічної експертизи є обов`язковим для видів діяльності та об`єктів, що становлять підвищену екологічну небезпеку. Перелік видів діяльності та об`єктів, що становлять підвищену екологічну небезпеку, встановлюється Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, і центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.
Відповідно до ст. 39 Закону України «Про екологічну експертизу», висновки державної екологічної експертизи повинні містити оцінку екологічної допустимості і можливості прийняття рішень щодо об`єкта екологічної експертизи та враховувати соціально-економічні наслідки. 
Позитивні висновки державної екологічної експертизи після затвердження їх центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища є підставою для відкриття фінансування проектів і програм чи діяльності.
Реалізація проектів і програм чи діяльності без позитивних висновків державної екологічної експертизи забороняється. 
В разі негативної оцінки об`єктів державної екологічної експертизи замовник зобов`язаний забезпечити їх доопрацювання відповідно до вимог еколого-експертного висновку і своєчасну передачу матеріалів на додаткову державну екологічну експертизу. 
Так, як установлено судом апеляційної інстанції, ПРАТ «Харківський коксовий завод» відповідно до технології застосовує коксове вугілля для переробки та отримання ливарного коксу з низьким вмістом сірки та каменновугільної смоли та є підприємством з «Перероблення корисних копалин».
При цьому судом апеляційної інстанції не дослідженого та не надано належної правової оцінки тому факту, що ПРАТ «Харківський коксовий завод» є підприємством з «Перероблення корисних копалин», а перероблення корисних копалин входить до Переліку видів діяльності та об`єктів, що становлять підвищену екологічну небезпеку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 серпня 2013 р. № 808, Перероблення корисних копалин.
Щодо п. 3 припису яким позивача зобов`язано дотримуватися вимог висновку державної екологічної експертизи від 24.02.2006 №112 робочого проекту реконструкції коксової батареї № 4-бис, в частині типу УБВК, Верховний Суд зазначає наступне.
У висновку державної екологічної експертизи від 24.02.2006 № 112 вказано, що проектом передбачається нова система безпильової видачі коксу зі щелевим зонтом, який встановлюється на дверезйомній машині з послідучою двохступеневою сухою очисткою пильогазовоздушного потоку від пилу.
Так, суд апеляційної інстанції вказав, що при дослідженні робочого проекту реконструкції комплексу коксової батареї № 4-біс, розробленого Державним інститутом по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості «ДІПРОКОКС» 2005 року, встановлено, що реконструкція батареї №4-бис була лише першим етапом загальної реконструкції коксових батарей підприємства, локальна УБВК (що є технологічним устаткуванням пилоподавлення, яке дозволяє забезпечити допустимий рівень потужності викидів взважених речовин в межах діючої нормативно-дозвільної документації) була застосована, як тимчасовий захід до будівництва заявленої в проекті двоступеневої сухої очистки пило- газо- повітряної суміші від пилу при видачі коксу, відтак порушень законодавства з боку позивача суд не встановив.
Однак, статтею 29 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» встановлено, що висновок державної екологічної експертизи є обов`язковим для виконання.
При цьому будь - яких застережень щодо можливості відтермінування виконання вказаного висновку Закон України «Про охорону навколишнього природного середовища» не містить.
Отже, судом апеляційної інстанції не встановлено, яким чином позивачем виконуються вимоги Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища».
Пунктом 4 припису позивача зобов`язано забезпечити виконання п. 2.3 вимог дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами ПРАТ «Харківський коксовий завод» від 07.11.2012 № 6310137900-236 щодо неорганізованих джерел викидів до технологічного процесу.
Пунктом 5 припису позивача зобов`язано привести у відповідність фактичному стану діяльності підприємства дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, «Показники емісії (питомі викиди) забруднюючих речовин в атмосферне повітря АТЗТ «Харківський коксовий завод», документи, у яких обґрунтовуються обсяги викидів, для отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами.
Відповідно до змісту ст. 10 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» до обов`язків підприємств, що здійснюють викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря та діяльність яких пов`язана з впливом фізичних та біологічних факторів на його стан входить: вжиття заходів щодо зменшення обсягів викидів забруднюючих речовин і зменшення впливу фізичних факторів; здійснення організаційно - господарських, технічних та інших заходів щодо забезпечення виконання вимог, передбачених дозволами на викиди забруднюючих речовин.
Актом перевірки № 522/01-04/03-09 зафіксовано, що інвентаризація викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря ПРАТ «Харківський коксовий завод» проведена в 2011 році ДП «УХІН». Складено інвентаризацію інструментальними вимірами та розрахунковими методами. Згідно матеріалів звіту з інвентаризації на підприємстві нараховується 77 стаціонарних джерел викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, з них організованих - 44, неорганізованих -33, оснащених УОГ - 7.
Як установлено судом апеляційної інстанції, на перевірку представлені документи, у яких обґрунтовуються обсяги викидів, для отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами ПРАТ «Харківський коксовий завод», розроблені ДП «УХІН» в 2011 році.
В подальшому на підставі зазначених матеріалів позивачем отриманий дозвіл на викиди забруднюючих в атмосферне повітря від 07.11.2012 № 6310137900-236, виданий Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Харківській області.
При визначені параметрів викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря від джерела викиду № 202 (до складу якого входять коксові батареї №№1,2,3,4-бис) використовувались дані «Показників емісії (питомі викиди) забруднюючих речовин в атмосферне повітря АТЗТ «Харківський коксовий завод», розроблених ДП «УХІН» в 2007 році, затверджених Мінприроди України 04.12.2007 (далі - «Показники емісії»).
Відповідно до наданих на перевірку «Показників емісії», джерело № 202 - видача коксу з  УБВК.  Однак, в ході перевірки встановлено, що локальна установка безпильової видачі коксу встановлена лише на коксовій батареї № 4-біс.  Видача кокосу з печей коксових батарей №№ 1,2,3 здійснюється без використання локальної установки безпильової видачі коксу.
Таким чином, викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря при видачі коксу з печей на коксових батареях №№ 1,2,3 здійснюються без УБВК, що не враховано у дозволі ПРАТ «Харківський коксовий завод» на викиди забруднюючих в атмосферне повітря від 07.11.2012 № 6310137900- 236 та є невиконанням його умов, оскільки:
Пункт 2.3 умов дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами ПРАТ «Харківський коксовий завод» від 07.11.2012 №  6310137900-236 щодо неорганізованих джерел викидів до технологічного процесу коксового цеху викладений в наступній формі: «видача коксу повинна здійснюватися тільки при включеній локальній установці безпильової видачі коксу (УБВК)».
Пункт 2 Умови 1 до технологічного процесу дозволу на викиди від 07.11.2012 № 6310137900-236 викладений у наступній формі:  «суб`єкт господарювання повинен забезпечити контроль за точним дотриманням технологічних регламентів».
Згідно п. 5.2.3 «Постійного технологічного регламенту виробництва коксу в коксовому цеху ПРАТ «Харківській коксовий завод», затвердженого головним інженером підприємства 16.08.2016, для вловлювання пилу, що виділяється при видачі коксових печей, на дверізнімальній машині встановлений пиловловлюючий зонт. Пилогазоповітряна суміш, що виділяється під час видачі коксу, направляється в пиловловлюючий зонт, а потім - в систему очистки від пилу.
Суд апеляційної інстанції, в свою чергу, не надав оцінку тому факту, що позивачу інкримінують порушення не внаслідок перевищення наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, а внаслідок неорганізованих джерел викидів до технологічного процесу коксового цеху.
Пунктом 9 позивача зобов`язано забезпечити виконання п. 1.4. Умов дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами від 07.11.12 р. № 6310137900-236 до технологічного процесу вуглепідготовчого цеху.
Як убачається з п.1.4 указаного дозволу, по закінченні планування завантажувальні люки повинні бути закриті кришками і ущільнені. Подача води на інженерію повинна бути надійно вимкнена.
Однак судом апеляційної інстанції надавалась оцінка відсутності журналу обліку руху вугілля по ВПЦ та факту наявності смолястих речовин в оборотній воді, що, в свою чергу, не має відношення до інкримінованого пункту порушення.
Пунктом 12 припису позивача зобов`язано забезпечити виконання умови 3 дозволу на викиди від 16.12.14р. № 6310137900-236а.
Як установлено судами та вбачається з матеріалів справи, в ході перевірки 22.09.2016 о 09.20 з 24-ї печі коксової батареї № 4-біс відбулася видача коксу без використання УБВК, що порушує умови дозволу на викиди забруднюючих речовин.
Відповідно до умови 3 дозволу на викиди від 16.12.14№ 6310137900-236, суб`єкт господарювання повинен направляти повідомлення до Мінприроди та Державної екологічної інспекції, після того як відбувається будь-який викид, який не відповідає умовам дозволу.
Як установлено судом апеляційної інстанції, на підтвердження виконання даної умови, до матеріалів справи був долучений лист ПРАТ «Харківський коксовий завод» № 941 від 23.09.2016 до Державної екологічної інспекції, за змістом якого підтверджується виконання умови дозволу в частині своєчасного інформування контролюючого органу про обставини, що описані вище.
Крім того, указана умова не містить диспозиції щодо можливості обрання суб`єкта владних повноважень, який має бути повідомлений про викид.
Отже, в матеріалах справи відсутні належні докази на виконання вимог указаної Умови щодо повідомлення про викид саме Мінприроди. 
Резюмуючи наведене Верховний Суд зауважує, що судом апеляційної інстанції зроблено передчасні висновки щодо відсутності в діях позивача порушень законодавства, так як судом не досліджено усіх наявних в матеріалах справи доказів.
Крім того, не надано належної правової оцінки усім пунктам висновку, що потягло за собою порушення норм матеріального права.
Так, колегія суддів зазначає, що застосуванню норм матеріального права передує встановлення обставин у справі, підтвердження їх відповідними доказами.
Тобто, застосування судом норм матеріального права повинно вирішити спір, який виник між сторонами у конкретних правовідносинах, які мають бути встановлені судами на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі.
Відповідно до ч. 2  ст. 341 КАС України  суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Згідно ч. 2  ст. 353 КАС України  підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
Також, відповідно до частини першої  статті 350 КАС України  (в редакції до набрання чинності змінами, внесеними  Законом України від 15.01.2020 № 460-IX) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування рішення суду апеляційної інстанції з направленням справи до суду апеляційної інстанції для встановлення наведених вище обставин в частині вирішення позовних вимог щодо скасування припису Державної екологічної інспекції у Харківській області №60/03-09 від 06.10.2016.
В іншій частині судові рішення залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 349,  350, 353,  355,  356,  359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу прокуратури Харківської області на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2017 року задовольнити частково.
Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2017 року скасувати в частині задоволення позовних вимог щодо скасування припису Державної екологічної інспекції у Харківській області №60/03-09 від 06.10.2016.
Справу в цій частині направити на новий розгляд до Другого апеляційного адміністративного суду.
В іншій частині Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 12 червня 2017 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2017 року залишити без змін.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                          А. Ю. Бучик

Судді                                                                                                    А. І. Рибачук

                                                                                                    Л.Л. Мороз