ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2021 р.	Справа № 520/12309/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Перцової Т.С. ,  Жигилія С.П. ,
за участю секретаря судового засідання Севастьянової А.Ю.,
представника позивача - Матішинця В.В.,
представника відповідача - Шаповалова Б.Р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Слобожанської митниці Державної митної служби України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.11.2020, (головуючий суддя І інстанції: Мар`єнко Л.М.)  по справі № 520/12309/2020
          за позовом                 Товариства з обмеженою відповідальністю "Сантехопт"  
          до                 Слобожанської митниці Державної митної служби України                         
          про визнання протиправним та скасування рішення,
ВСТАНОВИВ:
ТОВ "Сантехопт" (далі  - позивач) звернулося до суду з позовом, в якому з просило:
- визнати протиправними та скасувати рішення Слобожанської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів №UA 807000/2020/001270/2 від 17.07.2020 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA 807290/2020/00427 від 17.07.2020.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 30.11.2020 позов задоволено.
Визнано протиправними та скасовано рішення Слобожанської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів №UA 807000/2020/001270/2 від 17.07.2020, картку відмови Слобожанської митниці Держмитслужби в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA 807290/2020/00427 від 17.07.2020.
Слобожанська митниця Держмитслужби (далі - відповідач), не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а саме ст.ст. 52-64, 257, 266 Митного кодексу України,  ст.ст. 2, 90, ч.3 ст. 242, ч. 4 ст. 246 КАС України.
Зазначає про не вірне встановлення судом обставин справи,  невідповідність висновку суду першої інстанцій фактичним обставинам справи, не врахування подання позивачем до митного оформлення не повного пакету документів, та надання додаткових документів лише на вимогу митного органу, а також до суду. 
Надані документи містять розбіжності, зокрема митна декларація та експортна митна декларація № 20341200ЕХ180801 містять різні коди товару згідно УКТЗЕД, проте цим доводам митного органу судом першої інстанції не надано оцінки, як і доводам не надання позивачем до митного оформлення документів на підтвердження транспортних витрат: витрат на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, а також витрат страхування товарів, які обов`язково включаються до митної вартості. 
Також судом застосовано положення Митного кодексу України в редакції, що діяла до прийняття Закону України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» № 440-ІХ від 14.01.2020. 
Апелянт зазначає, що твердження суду першої інстанції про не проведення відповідачем порівняння подібних товарів, є помилковим, оскільки витяг з ЄАІС ДМСУ містить інформацію з митної декларації, яка стала джерелом для визначення митної вартості під час прийняття оскаржуваного рішення, а саме № UA401160/2020/1779 від 03.07.2020. 
Також суд безпідставно виходив з невірного застосування митним органом одиниці виміру товару, зокрема кілограми, а не штуки, оскільки декларантом самостійно визначено одиницю виміру товару в кілограмах. 
З наданих до суду витягів вбачається, що порівняння здійснювалося за такими критеріями: виробник товару, код та назва товару, кількість, дата імпорту, країна походження, митний режим, умови поставки.
Також зазначає, що судом не надано правової оцінки доводам митного органу щодо правомірності картки відмови, оскільки  товар позивача було оформлено та випущено у вільний обіг відповідно до ч. 7 ст. 55 МК України за новою митною декларацією ЕМД № UA807290/2020/016909 від 17.07.2020, що свідчить про згоду позивача із митним коригуванням.
Наведені обставини, на думку апелянта, свідчать про правомірність оскаржуваного рішення та необґрунтованість позовних вимог.
Позивач надав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін.
Зазначає, що позивачем надано до митного оформлення документи, які підтверджують заявлену вартість імпортованого товару, отже у митного оформлення були відсутні підстави для витребовування додаткових документів. Проте, на вимогу митного органу надано додаткові документи, а також частину їх надано до суду, оскільки останні складені в часі пізніше, ніж відбувалося митне оформлення. Також вказує, що зазначені в апеляційній скарзі обставини не були підставою для прийняття спірного рішення митним органом. Зауважень до поданих документів митним органом не висловлювалося.
В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.
Представник позивача заперечував проти вимог апеляційної скарги, вважав рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Відповідно до  ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву не неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом апеляційної інстанції, 12.06.2020 на підставі зовнішньоекономічного контракту №12/06/2020 позивач придбав у фірми DOGUS BANYO AKS. TEKS GIDA INS.SAN VE TIC. LTD. STI, Туреччина, сталеві карнизи  у комплекті з пластиковими кільцями для закріплення шторки (не входять у комплект поставки). Для використання у санітарних приміщеннях (ванних та душових кімнатах) будівель, а саме: 013 карніз для ванної кімнати – 4380 шт., 4380 шт.; 018 карніз для ванної кімнати 3 м - 60 шт.; 019 кутовий карніз для ванної кімнати - 390 шт. із загальною митною вартістю 161493,67 грн. (5955 дол. США)  (а.с. 26-30 т. 1).
Відповідно до п.3.2 контракту поставка товару здійснюється партіями у відповідності з рахунком-фактурою (інвойсом).
На виконання умов контракту, продавцем поставлено товар покупцю відповідно до рахунку-фактури № DGS2020000000090 від 02.07.2020, де встановлено позиції для оплати та загальну вартість товару – 5 535 доларів США.
Оплата здійснена в безготівковий спосіб, що підтверджується платіжним дорученням в іноземній валюті від 24.06.2020 р. в сумі 5 535 доларів США (а.с. 24).
До митного оформлення  товару позивачем до митного органу подано 16.07.2020 митну декларацію №UA 807290/2020/016802, митну вартість визначено за основним методом - за ціною договору (а.с. 17 т.1).
На підтвердження митної вартості, разом з декларацією позивачем  подано:  1) пакувальний лист б/н від 01.07.2020; 2) рахунок-проформа №11 від 15.06.2020; 3) автотранспортна накладна  №684146 від 04.07.2020; 4) договір про перевезення №3/25/09/19/8/1 від 25.09.2019; 5) сертифікат про походження товару форми А №D0089975 від 02.07.2020; 6) банківський платіжний документ № 2 від 24.06.2020; 7) прейскурант (прайс-ліст) виробника товару EXW від 12.06.2020; 8) зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі - продажу товарів, що декларуються №12/06/2020 від 12.06.2020; 9) довідка про транспортні витрати на перевезення вантажу від 16.07.2020; 10) комерційна пропозиція від продавця-виробника від 12.06.2020; 11) транспортна заявка № 1 від 25.06.2020.
З підстав спрацювання системи ризиків, згенерованих АСАУР щодо можливого заниження митної вартості товарів, митним органом запропоновано надати позивачу додаткові документи на підтвердження розрахованої митної вартості товарів, а саме: попередні оформлення (інвойси, МД), договір (угоду, контракт), рахунок щодо поставки товарів за навантаження, транспортування, фрахт (умови поставки EXW), виписку з бухгалтерської документації (в разі здійсненої оплати за товар, в тому числі, частково), платіжні документи рахунок-проформу № 11 від 15.06.2020; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини, а також за бажанням інші додаткові наявні документи для підтвердження заявленої митної вартості товару (а.с. 102 т. 1)
На вимогу митного органу позивачем надано: копії митної декларації країни відправника №20341200ЕХ180801 від 02.07.2020, Е-фактури №DGS2020000000090 від 02.07.2020 та письмові пояснення, в яких зазначено, що заявлена митна вартість вже була підтверджена наданими раніше документами. ( лист №1 від 16.07.2020 а.с. 39).
17.07.2020 митним органом прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА 807290/2020/00427 та рішення про коригування митної вартості товарів №UA 807000/2020/001270/2, яким визначено митну вартість, виходячи із ціни на загальну суму 8 011,80 дол. США замість 5 955,00 дол. США розрахованої декларантом (а.с. 43-46).
У графі 33  рішення, в якості причин, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору, зазначено, що вартість товару не відповідає рівню вартості подібних та аналогічних товарів. на підставі вимог ст.ст. 54,55, 58-63 розділу ХІІ МК України: 1) не відповідність обраного декларантом методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 МК України, в зв`язку із тим, що надані декларантом документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а також в зв`язку з ненаданням декларантом додаткових документів передбачених п. 3 ст. 53 Митного кодексу України; 2) не надана декларантом (відсутня) інформація щодо угод на ідентичні товари.
17.07.2020 року товар позивача оформлено та випущено у вільний обіг відповідно до ч. 7 ст. 55 МК України за новою митною декларацією № UA807290/2020/016909 від 17.07.2020 з наданням гарантій відповідно до розділу ХМК України.
Не погодившись з рішенням про коригування митної вартості та карткою відмови у митному оформлені, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що декларантом надано вичерпний перелік документів, які містять всі необхідні відомості, що підтверджують числові значення митної вартості товарів.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Правовідносини, пов`язані зі справлянням митних платежів, регулюються Митним кодексом України (далі за текстом також - МК України), Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування .
Положеннями статті 49 МК України передбачено те, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 51 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Згідно із частиною 1 статті 52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
За змістом частини 2 статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Положення статті 53 МК України визначають перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.
У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, які підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (ч. 1 ст. 53 МК України).
Згідно з частиною 2 статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Із положень ч. 1, 2 ст. 53 МК України вбачається, що Митним кодексом України передбачено вичерпний перелік документів, який подається декларантом органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
Частиною 3 ст. 53 МК України встановлено обов`язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу органу доходів і зборів протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
За змістом частини першої статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органи доходів і зборів мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Наявність обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості дає можливість витребовувати додаткові документи у декларанта, та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Згідно з положеннями статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 МК України за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Разом з тим, наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Такі сумніви є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
У зв`язку з вказаним саме на орган доходів і зборів покладається обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у достовірності цих відомостей.
Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом, зокрема, у постанові від 7 травня 2020 року у справі № 1.380.2019.001625.
Водночас, як вірно встановлено судом першої інстанції відповідачем в запиті не зазначено конкретні обставини, які викликали сумніви, а також до яких документів наявні зауваження, оскільки запит містить лише законодавчо встановлений загальний перелік документів.
Доводи відповідача щодо не надання позивачем документів, обґрунтовано не взято судом до уваги, оскільки за приписами наведених правових норм у випадку виникнення обґрунтованих сумнівів орган доходів і зборів повинен витребовувати, а позивач - надавати лише ті докази, які можуть підтвердити або спростувати такі сумніви.
Тобто, необхідність подачі додаткових документів має бути обумовлена тим, які факти в аспекті митної вартості товару мав на меті встановити (спростувати) митний орган.
Підставою для коригування митної вартості, згідно рішення митного органу зазначено , що вартість товару не відповідає рівню вартості подібних та аналогічних товарів, надані декларантом документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а також в зв`язку з ненаданням декларантом додаткових документів передбачених п. 3 ст. 53 Митного кодексу України; не надання декларантом (відсутня) інформація щодо угод на ідентичні товари.
Джерелом інформації для даного Рішення по товару слугувала цінова інформація , наявна в ПІК Інспектор 2006 та ЄАІС про митні оформлення ідентичних та подібних товарів митне оформлення яких вже здійснено, а саме МД № UA401160/2020/17709 від 03.07.2020.
Обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування зазначено, що коригування митної вартості здійснено у відповідності до ст. 64 МК України та Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом ДФС України від 11.09.2015 №689 з проведенням в разі необхідності коригування передбаченим у главі 9 МК України. Розрахунок Митної вартості складає – тов. №1 4.07 USD/кг. * 1968,500 кг = 8 011,795  USD.
Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком першої інстанції про те, що позивачем були надані документи передбачені митним законодавством, які містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всі відомості щодо ціни, що підлягає сплаті за ці товари.
Судом враховано, що відповідачем, під час митного оформлення, не зазначено ні в запиті до позивача, ні в рішенні про коригування митної вартості які саме відомості не підтверджені наданими до митного оформлення документами, які саме документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, а також які документи містять розбіжності. 
Про наявність останніх зазначено відповідачем лише під  час розгляду справи в суді, в апеляційній скарзі та поясненнях.
Твердження апелянта про те, що копія митної декларації країни відправлення товарів містить суперечливі із задекларованими у митній декларації дані, а саме невідповідність в заявленому та наявному в документах класифікаційних кодів товарів , судова колегія відхиляє, оскільки класифікаційні коди УКТЗЕД назначаються відправником згідно чинного законодавства Туреччини - країни відправлення, а декларантом, для митного оформлення в Україні назначаються коди згідно чинного законодавства України, і оскільки законодавча база України не приведена у відповідність з системою загальновизнаних норм міжнародного права з врахуванням зобов`язань у рамках ВТО, класифікаційні коди країн відправників можуть відрізнятися від кодів України.
Крім того, вказані зауваження не висловлювалися митним органом під час митного оформлення .
Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідної експортної декларації (складеної продавцем з Туреччини  та наданому додатково інвойсі код товару "кутова труда, труба для ванної  - 73239900, проте як, позивачем в митній декларації зазначено код товару - 8302419000.
Так, за кодом 7323990000 зазначається товар: вироби сталеві, кухонні, або інші побутові вироби та їх частини з чорних металів; металева "шерсть"; мочалки для чищення кухонного посуду, подушечки для чищення або полірування, рукавички та аналогічні вироби з чорних металів, інші: Митна ставка 5%.
За кодом 8302419000 значиться товар: арматура кріплення, фурнітура та аналогічні вироби з недорогоцінних металів, що використовується для меблів, дверей, сходів, вікон, віконниць, у кузовах транспортних засобів, для лимарських виробів, валіз, ящиків, скриньок та аналогічних виробів; кронштейни, вішалки для одягу, капелюхів, підставки та аналогічні вироби з недорогоцінних металів;  ролики з арматурою з недорогоцінних металів; замикальні пристрої для автоматичних дверей з недорогоцінних метолів; інша арматура кріплення, фурнітура та аналогічні вироби, для використання у будівлях, інші. Митна ставка - 10%.
В судовому засіданні представник позивача зазначив, що продавцем товару допущена технічна помилка, яка була виправлена позивачем у наданих відповідачу документах, що призвело до правильного - більшого визначення числового значення митної вартості товару з врахуванням однакової ціни товару в складених сторонами документах. У випадку зазначення позивачем коду товару по експортній декларації митна ставка товару склала  5%, тобто в двічі менша, ніж за кодом товару зазначеного позивачем, за яким митна ставка дорівнює 10 %.
Крім того, дослідивши зміст експортної декларації та інвойс, колегія суддів дійшла висновку що зазначена помилка продавця товару  не вплинула на числові значення митної вартості та правильність її визначення. 
Окрім того, на момент винесення рішення про коригування митної вартості у відповідача не виникло жодних сумнівів щодо різного кодування товару та ці обставини не були підставою для коригування митної вартості.
Щодо доводів апеляційної скарги про ненадання інформації про витрати на страхування товару, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки вона подається лише у випадку якщо таке страхування здійснювалось, натомість судовим розглядом не встановлено, що позивачем товар страхувався. 
Доводи апелянта про те, що з переліку документів, які підтверджують вартість транспортування товару, до митного оформлення декларантом було надано лише довідку про транспортні витрати та платіжні доручення на оплату товару , колегія суддів відхиляє, оскільки поставка спірного  товару здійснювалася на умовах Інкотермс-2010 EXW  («Франко завод»), за умовами яких продавець надає товар в розпорядження покупця у власних приміщеннях або в іншому узгодженому місці. Продавець не зобов`язаний здійснювати навантаження товару на будь-який  транспортний засіб або виконувати формальності, необхідні для вивезення.
Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність документів на підтвердження транспортних витрат, витрат на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, колегія суддів вважає помилковими, оскільки такі документи не передбачені ч. 2 ст. 52 МК України, як основні документи, які підтверджують митну вартість товарів, а можуть бути надані виключно додатково для усунення обґрунтованих сумнівів митного органу, яких при розгляді справи не колегією суддів не встановлено.
Колегія суддів зауважує, що вказані доводи відповідача самі по собі не можуть слугувати належною підставою для прийнятті рішення про коригування митної вартості товару, з огляду на не зазначення митним органом причин неможливості перевірки митної вартості товару на підставі наданих декларантом документів та не обґрунтування необхідності надання декларантом саме цих документів для підтвердження митної вартості такого товару. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що за умови не наведення органом доходів і зборів доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування цим органом переліку документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити свідчить про протиправність рішення цього органу щодо застосування іншого, ніж основний метод визначення митної вартості.
Відтак, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, застосування митним органом коригування митної вартості є передчасним.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 19.03.2021 року по справі №820/5526/16.
Судом встановлено та визнано відповідачем, що позивачем для підтвердження вартості перевезення під час митного оформлення  відповідачу надана довідка «ТОВ Автоцех+» від 16.07.2020 про транспортно-експедиторські витрати (а.с. 36).
Так, згідно даної довідки витрати на транспортне експедирування становлять 18 977 грн., шо складало 700 доларів, виходячи з курсу долара станом на 16.07.2020 - 27,11 грн. Дана сума складалася з перевезення до митного кордону України та по території України, з м. Стамбул — до морського торговельного порту Чорноморськ витрати склали 11 390 грн., а з порту Чорноморськ — до с. Боромля — 7 587 грн.
При декларуванні позивачем зазначені транспортні витрати у сумі 11 390 грн.
Частиною 4 ст.58 Митного кодексу передбачено, що митною вартістю товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини 10 цієї статті.
До переліку витрат, які мають включатися до митної вартості товарів, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті згідно з п. 5 частини 10 цієї статті, входять витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.
Витрати на транспортування товару після його ввезення не включаються до митної вартості за умови виділення їх з ціни, що була фактично сплачена за оцінювані товари, які документально підтверджено та піддаються обчисленню (ч.З п. 2 ч. 11 ст. 58 Митного кодексу).
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи відповідача щодо сплати транспортних витрат в меншому розмірі, оскільки позивачем  задекларовано та сплачено у сумі 11 390грн. транспортні витрати до порту України, та не включено транспортні витрати  по території України з порту Чорноморська до с. Боромля.
Доводи відповідача щодо не надання до митного оформлення розрахунку – фактури (інвойс) №DGS2020000000090 від 02.07.2020; договору про перевезення №3/25/09/19/8/1 від 25.09.2019,  копії Е-фактури №DGS2020000000090 від 02.07.2020, колегія суддів вважає такими, що спростовуються наявними в справі доказами, а саме копією  електронного файлу про направлення документів до митного органу, посиланнями на ці документи в картці відмови в прийнятті митної декларації , прінт-скріну  з АСМО «Інспектор»  (а.с. 39,66 ).
Посилання відповідача щодо не надання до митного оформлення акту наданних послуг №105 від 18.07.2020 та платіжного доручення №1361 від 22.07.2020 р., не свідчать про недотримання позивачем вимог митного законодавства,  оскільки плата  за перевезення , за умовами договору, проведена в часі пізніше, ніж відбувалося розмитнення товару.
Крім того, колегія суддів наголошує, що під час винесення рішення про коригування митної вартості товарів відповідач не зазначав про наявність або відсутність у нього сумнівів щодо розрахунку транспортних витрат, не просив надати будь-які інші документи щодо транспортування товару.
У зв`язку із цим, колегія судів зазначає, що у наданих позивачем документах відсутні такі розбіжності, які є підставою для витребування відповідачем  додаткових документів, якщо інші документи в сукупності не викликають сумнів в достовірності задекларованої митної вартості. Позивачем надано документи, які підтверджують всі складові митної вартості, сплату визначеної згідно з умовами контракту ціни за товар та послуг з транспортування, вартість яких, відповідно до чинного законодавства включена до митної вартості, страхування вантажу не проводилось про що було зазначено у довідці перевізника про транспортно-експедиторські витрати від 16.07.2020 р.
При цьому, судом першої інстанції було вірно встановлено, що цінова інформація викладена у Єдиній автоматизованій інформаційній системі Державної фіскальної служби України (ЄАІС) не може бути обґрунтованою підставою для коригування показників митної вартості товару, зазначених в митних деклараціях поданих позивачем, оскільки автоматизована система аналізу та управління ризиками з об`єктивних причин не містить усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, відтак такі дані не можуть мати першочергового значення у порівнянні з наданими декларантом первинними документами про товар.
Щодо доводів апеляційної скарги про не вірне застосування судом першої інстанції положення МК України, а редакції, що діяла до прийняття Закону України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» №440-ІХ від 14.01.2020, а саме застосування поняття «митний орган», замість «органи доходів і зборів» колегія суддів зазначає, що зазначена обставина не впливає на правильне вирішення цієї справи по суті судом першої інстанції.
З викладеного та доводів апелянта вбачається, що контролюючим органом було здійснено поверхневе та необ`єктивне дослідження документів, поданих позивачем для проходження процедур митних формальностей, без дотримання принципу належного урядування.
Щодо доводів апеляційної скарги про згоду позивача з коригуванням митної вартості, оскільки товар оформлено та випущено у вільний обіг відповідно до ч. 7 ст. 55 МК України за новою митною декларацією ЕМД № UA807290/2020/016909 від 17.07.2020 , що, на думку відповідача, свідчить про визнання та виконання позивачем визначених карткою відмови вимог та правомірність прийняття картки відмови та рішення про коригування,  колегія суддів зазначає наступне.
Подання декларантом нової декларації із зазначенням митної вартості, визначеної у рішенні про коригування митної вартості не може бути достеменним доказом відсутності спору у сторін з приводу винесеного рішення про коригування митної вартості, оскільки якщо і припуститися, що декларант на момент подання такої нової декларації погоджувався із рішенням про коригування митної вартості, то це не позбавляє його протягом шести місяців (з моменту отримання такого рішення) здійснити повний правовий аналіз такого рішення, дій, бездіяльності митного органу, що йому передували та встановити обставини стосовно порушення прав (інтересів) такої особи та звернутись до суду за захистом порушеного права.
Зі змісту положень Митного кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України слідує, що приписи обумовлених нормативно-правових актів не містять жодних обмежень та винятків для декларанта з приводу неможливості оскаржити ним до суду рішення митного органу про коригування митної вартості та захистити порушене право впродовж шести місяців (з моменту його отримання) в залежності від того, як випущено товар у вільний обіг під гарантію або шляхом подання нової декларації із зазначенням митної вартості, визначеної у рішенні про коригування митної вартості.
Водночас, як слідує з ч. 7 ст. 55 МК України, декларант має право у випадку незгоди (під час митного оформлення товару) з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів орган доходів і зборів за своїм зверненням випустити товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів і зборів, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів.
Разом з цим, відповідно до частини 8 статті 55 МК України декларант або уповноважена ним особа може протягом 80 днів з дня випуску товарів надати органу доходів і зборів додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються.
У такому випадку орган доходів і зборів розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів. За вказаних обставин надана фінансова гарантія відповідно повертається (вивільняється) або реалізується в порядку та у строки, визначені цим Кодексом.
Отже, положеннями ч. 7 та ч. 8 ст. 55 МК України встановлено лише додаткові преференції для декларанта у вигляді можливості протягом 80 днів зібрати та подати митному органу додаткові документи у випадку якщо про незгоду буде заявлено під час митного оформлення і випуск товару буде здійснено у вільний обіг під гарантію. Митний орган, в свою чергу, при надходженні додаткових документів у вказаний проміжок часу самостійно зможе переглянути винесене ним рішення про коригування митної вартості.
У випадку  випуску товарів у вільний обіг шляхом подання нової декларації із зазначенням митної вартості, визначеної у рішенні про коригування митної вартості декларант названими правами щодо можливості подання протягом 80 днів митному органу додаткових документів для перегляду митним органом свого рішення не наділений.
Відтак, єдиним негативним наслідком для декларанта у випадку випуску товарів у вільний обіг шляхом подання нової декларації із зазначенням митної вартості, визначеної у рішенні про коригування митної вартості є неможливість застосування положень ч. 7 та ч. 8 ст. 55 Митного кодексу України, якими встановлено додаткові преференції для декларанта, який про незгоду заявив під час митного оформлення та здійснив випуск товару у вільний обіг під гарантію.
У свою чергу, ч. 1 ст. 29 і пп. "б" п. 5 ч. 2 ст. 55 МК України врегульовує правовідносини щодо права декларанта оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до суду без будь-яких застережень чи умов (випуску та порядку випуску товарів у вільний обіг), в тому числі, за умови сплати митних платежів згідно із митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів, та/або за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу.
З митної декларації від 17.07.2020 вбачається, що позивачем в графі 43 зазначено код МВВ 1 та 6 , що свідчить про незгоду позивача із застосованим органом доходів і зборів методом визначення ціни товару.  (т.2 а.с.67)
Крім того, ст. 8 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Вказаний принцип верховенства права проголошено як один із основних принципів здійснення правосуддя в адміністративних судах.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Будь-яке обмеження прав і свобод особи повинно бути чітким та законодавчо визначеним. Національним законодавства не передбачено чіткої та передбачуваної норми закону, за якою декларант позбавляється права на захист його прав (щодо можливості скасування рішення про коригування митної вартості постановленого з порушенням закону) у випадку, якщо про обставини щодо порушеного права декларант дізнався за наслідками правового аналізу оскаржуваного рішення, дій (бездіяльності), який здійснено після випуску товарів у вільний обіг, шляхом подання нової декларації із зазначенням митної вартості, визначеної у рішенні про коригування митної вартості.
На наслідки такої нечіткості закону вказує ціла низка судових рішень Верховного Суду, зокрема: від 24 січня 2019 року у справі № 821/1697/17, від 22 квітня 2019 року у справі № 815/6242/17, 09 квітня 2019 року у справі № 825/1990/17, в яких надано правову оцінку рішенню про коригування митної вартості після випуску товару у вільний обіг незалежно від застосованого методу випуску у вільний обіг - під гарантію або шляхом подання нової декларації із зазначенням митної вартості, визначеної у рішенні про коригування митної вартості та зазначено, що встановивши обставини щодо прийняття рішення в порушення закону, суд приймає рішення стосовно задоволення вимог декларанта шляхом визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення і тим самим визнає право декларанта на захист його порушеного права у вигляді визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості незалежно від застосованого декларантом способу випуску товару у вільний обіг під гарантію чи за новою декларацією.
Отже, норми національного законодавства не містять чіткої норми, яка позбавляє декларанта права на оскарження рішення про коригування митної вартості ввезеного товару та картки відмови в прийнятті митної декларації після правового аналізу винесеного митним органом рішення.
З урахуванням наведеного, оформлення товару позивача та випущення його у вільний обіг за новою митною декларацією не позбавляє права позивача на захист його порушеного права в даній справі незалежно від застосованого ним способу випуску товару у вільний обіг.
Отже, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні, та приймаються колегією суддів в якості належних.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.
Разом з тим, судова колегія враховує правові висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішенні у справі «Золотас проти Греції», про те, що стаття 1 Протоколу № 1, яка має за головну мету захистити особу від будь-якого посягання держави на повагу до її майна, може також вимагати позитивних зобов`язань, відповідно до яких держава має вжити певних заходів, необхідних для захисту права власності, зокрема, якщо існує прямий зв`язок між заходом, якого заявник може правомірно очікувати від влади, і ефективним користуванням ним своїм майном (Zolotas v. Greece, № 66610/09). Подібний висновок також викладений у рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Капітал Банк АД проти Болгарії» (Capital Bank AD v. Bulgaria, № 49429/99).
У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).
Крім того, у рішеннях від 20 травня 2010 року та від 25 листопада 2008 року у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, в яких ЄСПЛ наголосив, що саме на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій та мінімізують ризик помилок.
Таким чином, документами, наданими позивачем контролюючому митному органу при здійсненні митного оформлення товару, у їх сукупності підтверджуються всі складові заявленої ним митної вартості товару за ціною договору і наявні в них відомості надають можливість перевірити її правильність.  
Отже, відповідачем ані в суді першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження не було надано достатніх доказів наявності правових підстав для коригування заявленої позивачем митної вартості товару за резервним методом.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення позову в цій справі.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Переглянувши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд вірно встановив фактичні обставини справи,  надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Слобожанської митниці Державної митної служби України  залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.11.2020 по справі № 520/12309/2020  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова	
Судді	   	Т.С. Перцова    С.П. Жигилій   	
Повний текст постанови складено  20.05.2021 року