ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.03.2021 року          м.Дніпро         Справа №  904/5868/18 (904/314/20)
Центральний  апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді:  Верхогляд Т.А. (доповідач)                                                                   
суддів: Білецької Л.М., Паруснікова Ю.Б.,
секретар судового засідання Колесник Д.А.  
представники сторін:
від арбітражного керуючого: Чичва Олег Сергійович    , посвідчення №448  від 19.03.2013 р.,  арбітражний керуючий;
від позивача: ОСОБА_1, паспорт серії НОМЕР_1  від 23.11.1995 р.,  фізична особа;
від ОСОБА_1 : Денисов Максиміліан Дмитрович, ордер серії АЕ №    1060059  від 15.03.2021 р.,  адвокат;
від ОСОБА_2 : Денисов Максиміліан Дмитрович, ордер серії АЕ1060061  від 15.03.2021 р.,  адвокат;
від ТОВ "Ключове рішення": Тютюнник Валентина Анатоліївна, довіреність №б/н  від 01.10.2019 р.,  адвокат;
від АТ КБ "Приват Банк": Труфанова Олена Сергіївна, довіреність №4532-К-Н-О  від 13.10.2020 р.,  адвокат;
представник третьої особи - 1 у судове засідання не зявився,  про час та місце розгляду справи повідомлено шляхом розміщення оголошення повідомлення на офіційному сайті Центрального апеляційного господарського суду.
розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 02.11.2020 року (повний текст підписано  12.11.2020року) у справі № 904/5868/18(904/314/20) (суддя Первушин Ю.Ю.) 
за позовом: 
позивача-1: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )
позивача-2: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 )           
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ключове рішення" (49000, місто Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, 12, код ЄДРПОУ 34410967)
третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Повєткіна Надія Миколаївна (адреса: 49000, місто Дніпро, вулиця Князя Володимира Великого, 15А)
третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Публічне акціонерне товариство "Акціонерний Банк "Приватбанк" (01001, місто Київ, вулиця Грушевського, 1Д). 
про визнання недійсним договору купівлі-продажу,-

ВСТАНОВИВ:

        Рішенням  господарського суду Дніпропетровської області від 02.11.2020 року у справі №904/5868/18(904/314/20) в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ключове рішення" (49000, місто Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, 12, код ЄДРПОУ 34410967), за участю третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Повєткіної Надії Миколаївни (адреса: 49000, місто Дніпро, вулиця Князя Володимира Великого, 15А), третьої особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Публічного акціонерного товариства "Акціонерний Банк "Приватбанк" (01001, місто Київ, вулиця Грушевського, 1Д) про визнання недійсним договору купівлі продажу - відмовлено. Судовий збір залишено за позивачами 1-2.
          Рішення мотивовано недоведеністю позову.
          Суд зазначив, що підставою недійсності договору купівлі - продажу  від 16.05.2011 року, укладеного між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ключове Рішення" позивачі зазначили укладення його під впливом тяжкої обставини, на вкрай невигідних умовах. Однак, такі обставини не були доведені під час розгляду справи.
          Суд звернув увагу, що згідно з витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно загальна вартість квартири становить 110 274,00 грн., а згідно п.2.1 оспорюваного договору продаж квартири вчинено за ціною 256 000, 00 грн. Наведене спростовує доводи позивачів про укладення договору на вкрай невигідних для них умовах, і виключає можливість кваліфікації правочину недійсним згідно ст. 233 Цивільного кодексу України.          
          Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 оскаржили його в апеляційному порядку.
          В апеляційній скарзі зазначають на порушення господарським судом норм матеріального права, невірне застосування норм процесуального права, неналежну і неповну оцінку доказів.
          В обґрунтування апеляційної скарги скаржники зазначають наступні доводи:
                 Спірний договір укладено ними у зв`язку з обставинами неможливості виконання зобов`язань за кредитним договором з КБ "Приватбанк". Саме за пропозицією представника КБ "Приватбанк"  було пояснено позивачу - 1, що у випадку, якщо позивач - 1 погодиться на умови банку і укладе договір з ТОВ "Ключове рішення", він залишиться з дружиною мешкати в квартирі, а ТОВ "Ключове рішення" буде тільки номінальним власником квартири.
          У зв`язку з тим, що позивач - 1 з позивачем - 2 є особами похилого віку, не мали суттєвих грошових заощаджень, не мали іншого житла, та фактично  потрапили у ситуацію із реальною загрозою втратити житло, вони були вимушені погодитися на пропозицію банку та відповідача.
          При цьому, ключовим при прийнятті даного рішення стало запевнення відповідача, що між ним та позивачем - 1 або позивачем - 2 буде укладено попередній договір на зворотній викуп житла і у будь-який момент позивач - 1 матиме змогу скористатись цією можливістю та реально викупити своє житло назад. 
          Апелянти вказують, що в день укладання спірного договору між позивачем - 2 і ТОВ "Ключове рішення" було укладено договір оренди квартири від 16.05.2011 року, попередній договір №682 від 16.05.2011 року.
          Саме згідно умов попереднього договору №682 від 16.05.2011 року ТОВ "Ключове рішення" зобов`язалось не пізніше 01.01.2021 року продати спірну квартиру ОСОБА_2 .
          Згідно з п. 1 додаткової угоди, за ініціативою покупця, сторони домовились достроково розірвати з 26.12.2013 року попередній договір №682 від 16.05.2011 року. 
          З огляду на те, що ОСОБА_2 фактично обманним шляхом було змушено підписати вказану угоду, намірів укладати дану додаткову угоду у неї не було, вказаний спір було передано на вирішення суду. Рішення суду, яке було переглянуто судами апеляційної та касаційної інстанції, встановлено, що відповідач, діючи недобросовісно, використовуючи необізнаність ОСОБА_2 а фактично з використанням обману, було змушено ОСОБА_2 підписати додаткову угоду, яка позбавляла позивача - 1 та позивача - 2 будь - яких прав щодо  зворотного викупу їх квартири. Крім цього, судами зроблено висновки, що ОСОБА_2 , підписуючи спірну додаткову угоду, дійсно помилилась щодо обставин, які мають істотне значення та не мала на меті розірвання попереднього договору.
          Апелянти зазначають, що під час судового розгляду було підтверджено, що відповідач свідомо ввів позивачів в оману при укладенні договору купівлі-продажу. Відповідно до чинного законодавства дана обставина є достатньою та самостійною для визнання такого правочину недійсним.
          Господарським судом Дніпропетровської області було неправильно застосовано норми матеріального права, зокрема не застосовано до правовідносин, що виникли між сторонами, приписів ч. 1 ст. 230 Цивільного кодексу України (визнання недійсним правочину, укладеного під впливом обману), що має наслідком визнання та необґрунтованим рішення суду від 02.11.2020 року, прийнятого внаслідок цих порушень, яке підлягає скасуванню за результатами апеляційного перегляду. Обставини, встановлені під час судового розгляду, не були враховані судом при прийнятті рішення.
          Судом дана оцінка лише аспекту вчинення оскаржуваного правочину виключно під впливом тяжкої обставини. При цьому, висновки суду, викладені у рішенні від 02.11.2020 року, не відповідають встановленим обставинам справи.
          Скаржники просять скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 02.11.2020 року у справі № 904/5868/18 (904/314/20) повністю. Прийняти нове рішення, яким:
- визнати недійсним договір купівлі-продажу від 16.05.2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Повєткіною Н.М. за реєстровим номером № 1189, відповідно до якого ОСОБА_1 (НОМЕР_5) продав, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Ключове Рішення" (і.н. 34410967) купило квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 49,50 кв.м., житловою площею 27,40 кв.м., реєстраційний номер майна згідно Реєстру прав власності на нерухоме майно 18337197;
-застосувати правові наслідки недійсності правочину та повернути у власність ОСОБА_1 (НОМЕР_5) майно - квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 49,50 кв.м., житловою площею 27,40 кв.м., реєстраційний номер майна згідно Реєстру прав власності на нерухоме майно 18337197, передане на виконання недійсного правочину - договору купівлі-продажу від 16.05.2011 року;
- застосувати правові наслідки недійсності правочину та стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ключове Рішення" (і.н. 34410967) сплачені на виконання недійсного правочину, договору купівлі-продажу від 16.05.2011 року, грошові кошти в сумі 153 222,00 грн, з урахуванням грошових коштів, сплачених ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ключове Рішення" (і.н. 34410967) на виконання попереднього договору № 682 від 16.05.2011 року;
- виключити об`єкт нерухомого майна - квартиру, що, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 49,50 кв.м., житловою площею 27,40 кв.м., реєстраційний номер майна згідно Реєстру прав власності на нерухоме майно 18337197, зі складу ліквідаційної маси боржника (банкрута) - Товариство з обмеженою відповідальністю "Ключове Рішення" (і.н. 34410967).
          Судові витрати по справі покласти на відповідача.
          У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача - ліквідатор ТОВ "Ключове Рішення" спростовує доводи апеляційної скарги. Вважає оскаржуване рішення таким, що ухвалено у відповідності до норм матеріального та процесуального права, за повного з`ясування обставин справи та належної оцінки наданих суду доказів.
          Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.
          У судове засідання апелянт ОСОБА_2 не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.
          Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (ч.1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України).
          Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників сторін, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню з наступних підстав.
          Відповідно до ч.1 ст.14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
          Відповідно до ч.ч.1,2 ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.  Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
          З матеріалів справи вбачається, що позивачі заявили вимоги до відповідача про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , який укладено 16.05.2011 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ключове Рішення", та який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Повєткіною Н.М. за реєстровим номером 1189. 
          Позов подано в межах справи про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Ключове Рішення".
          Позивачі вказували, що 13.08.2008 року між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ "ПриватБанк" укладено кредитний договір № DNROGK00000423, згідно з яким останній отримав у кредит у розмірі 52 477,03 доларів США. На забезпечення виконання кредитного зобовязання в іпотеку банку передана квартира за адресою: АДРЕСА_4 . загальною площею 49,50кв.м., житловою площею, 27,40кв.м.
          Свої зобов`язання за кредитним договором позичальник перед ПАТ КБ "ПриватБанк" на початку 2011 року перестав виконувати належним чином та за пропозицією банку уклав договір купівлі-продажу квартири з відповідачем у даній справі.
          Підставою недійсності вказаного договору позивачі зазначали положення ст.233 Цивільного кодексу України - вчинення правочину під впливом тяжкої обставини на вкрай невигідних для продавця умовах.
          Судом першої інстанції встановлено, матеріалами справи підтверджується  і сторонами не оспорюються наступні обставини:
           16.05.2011 року між ОСОБА_1 (надалі - продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ключове Рішення" (надалі - покупець) укладено договір купівлі - продажу (надалі-договір).
          Відповідно до умов пункту 1.1 договору продавець зобов`язався передати квартиру у власність покупця, а покупець зобов`язався прийняти квартиру і сплатити  за неї обговорену грошову суму.
          Згідно пункту 1.2 договору квартира, що відчужується за даним договором, знаходиться в житловому будинку літ. А-10 за адресою: АДРЕСА_2 , має наступні характеристики: загальна площа: 49,5 кв.м., житлова площа: 27,4 кв. м.; та складається з: 1 - коридору, 2,3 - житлові кімнати, 4 - кухня, 5 - туалет, 6 - ванна, I, II - лоджії. 
          Продаж квартири за домовленістю сторін здійснюється за 256 000,00 грн. без ПДВ, які перераховуються покупцем протягом 3-х банківських днів на рахунок ПАТ КБ "ПриватБанк" відповідно до вказаних у договорі реквізитів. Факт повного розрахунку за продану квартиру має бути підтверджено заявою продавця, підпис якого засвідчується нотаріально (пункт  2.1. договору).
          Факт розрахунку згідно умов договору жодна із сторін не оспорювала.
          У відповідності до пункту 2.3 договору загальна вартість квартири згідно з витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно №29750707 від 21.04.2011 року  становить 110 274,00 грн.
          Пунктом 4.9. договору передбачено, що право власності на нерухоме майно, що є предметом цього договору, відповідно до статті 334 Цивільного кодексу України, виникає у покупця з моменту державної реєстрації цього договору у відповідності до вимог чинного законодавства України (пункт 4.9. договору).
           16.05.2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ключове рішення" (надалі - продавець) та ОСОБА_2 (надалі - покупець) укладено попередній договір №682. 
          Згідно п. 1 попереднього договору продавець зобов`язався на умовах, зазначених у цьому попередньому договорі, у строк не пізніше 01 січня 2021 року продати покупцю, а покупець зобов`язується купити у продавця жиле приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 49,40 кв.м. 
          Сторони зобов`язуються не пізніше 01 січня 2021 року укласти нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу житлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 49,40 кв.м. (пункт 2 договору).
          Пунктом 4 попереднього договору визначено істотні умови договору купівлі-продажу:
а) сума договору купівлі-продажу узгоджена сторонами і становитиме розмір, який відповідає ринковій вартості житлового приміщення, зазначеного в пункті 1 попереднього договору на момент укладання сторонами договору купівлі-продажу житлового приміщення.
б) житлове приміщення складає: 2-кімнатна квартира загальною площею 49,40 кв.м.
в) технічний стан зазначеного житлового приміщення на час укладання договору купівлі-продажу повинен відповідати функціональному призначенню цього нерухомого майна.
г)  розрахунки за основним договором купівлі-продажу повинні бути здійснені у безготівковій формі протягом 3 банківських днів з дня його підписання сторонами, але не пізніше 01 січня 2021.
д) нотаріальні послуги за договором купівлі-продажу житлового приміщення сплачує покупець.
є) вартість довідок, які необхідні для відчуження житлового приміщення сплачує та сторона, відносно якої ці довідки видані.
ж) інші умови договору купівлі-продажу будуть погоджені нами при підписанні договору купівлі-продажу.
          На підтвердження дійсних намірів про наступне укладання договору купівлі-продажу та в забезпечення виконання свого зобов`язання, щодо виконання попереднього договору покупець, з моменту підписання попереднього договору,  сплачує продавцю грошову суму в розмірі 1 470,00 грн, (далі- забезпечення), шляхом безготівкового переказу коштів на поточний рахунок продавця. Забезпечення сплачується покупцем щомісяця до 15 числа поточного місяця до моменту укладення сторонами договору купівлі-продажу. Грошова сума сплачена більш встановленої, зараховується на рахунок забезпечення за цим договором (п. 5 договору).
          Сторони узгодили, що в разі укладання сторонами договору купівлі-продажу житлового приміщення у строк зазначений в п.2 попереднього договору, грошова сума, яка перерахована продавцю, відповідно до п.5 попереднього договору, зараховується в оплату вартості житлового приміщення.
          26.12.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ключове рішення" (надалі - продавець) та ОСОБА_2 (надалі - покупець) укладено додаткову угоду №682 до попереднього договору квартири №682 від 16.05.2011 року, згідно умов якої за ініціативою покупця сторони домовились достроково розірвати з 26.12.2013 року попередній договір №682 від 16.05.2011 року.
          Встановлено, що 16.05.2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ключове Рішення" (надалі - орендодавець) та ОСОБА_2 (надалі - орендар) укладено договір оренди квартири №682. 
          В порядку та на умовах, визначених договором, орендодавець зобов`язався передати орендарю, а орендар зобов`язується прийняти у тимчасове користування (оренду) квартиру, за плату та на обумовлений строк для проживання (пункт 1.1. договору оренди).
          Відповідно до пункту 1.2. договору квартира, що передається в оренду за договором, знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , має загальну площу 49,40 кв.м., складається з двох кімнат і належить орендодавцеві на підставі договору купівлі-продажу від 16.05.2011 року.
          Пунктом 1.3. договору встановлена вартість об`єкта нерухомості, що передається в оренду - 232 000,00 грн. із врахуванням індексації.
          Згідно пункту 2.2. договору орендна плата складає 10,00 грн., в т.ч. з ПДВ 1,67 грн. за перший місяць оренди. Розмір орендної плати за кожний наступний місяць підлягає індексації з коефіцієнтом рівним 1 (одиниці). 
          Оплата орендних платежів здійснюється орендарем щомісяця до 15 числа поточного місяця у розмірі, зазначеному у пункті 2.2. цього договору, шляхом перерахування грошей на рахунок № НОМЕР_4 , відкритий в ПАТ КБ "Приватбанк". При цьому орендар надає доручення банку у договорі про надання банківських послуг на договірне списання про перерахування цих грошей на рахунки постачальників послуг та орендодавця (пункт 2.5. договору).
          Пунктом 2.6. договору передбачено, що платежі згідно пунктів 2.2., 2.3. цього договору вважаються здійсненими з дати надходження грошей в  повному розмірі на поточні рахунки орендодавця та постачальників комунальних та інших послуг.
          Згідно пункту 5.1. договору встановлено, що передача орендодавцем та прийняття орендарем об`єкту нерухомості у оренду засвідчується актом здачі-приймання об`єкта нерухомості у оренду. Обов`язок по складанню акта здачі-приймання покладається на сторону, яка передає об`єкт нерухомості іншій стороні договору. Орендар/орендодавець зобов`язаний здійснити огляд об`єкта нерухомості під час підписання акту здачі-приймання. Орендодавець гарантує, що при дотриманні орендарем санітарних і протипожежних правил, а також правил експлуатації встановленого в об`єкті нерухомості санітарно-технічного та інженерного устаткування, орендований об`єкт нерухомості не втратить експлуатаційних властивостей.
          Об`єкт нерухомості та інше майно вважаються фактично передані орендодавцеві /орендареві з моменту підписання акта здачі-приймання. У момент підписання цього акта орендар/орендодавець передає орендодавцеві/орендареві ключі від об`єкта нерухомості (пункт 5.2. договору).
          Пунктом 5.3. договору встановлено, що оплата оренди та комунальних послуг, зазначених в пунктах 2.2., 2.3. здійснюється орендарем в обсязі місячного тарифу з місяця, в якому заключається цей договір.
          Відповідно пункту 6.3. договору у випадку порушення строку, зазначеного в пункті 2.5. цього договору по сплаті платежів, зазначених в пункті 2.2. та 2.3. цього договору орендар сплачує орендодавцеві штраф у розмірі 20% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.
          Договір укладається на строк по 16.05.2012 року. У разі, якщо не пізніше 3 місяців до закінчення дії договору жодна із сторін не повідомить про припинення його дії іншу сторону, він вважається продовженим на тих самих умовах на строк, встановлений при укладанні договору (пункт 7.1. договору). 
          Відповідно до акту здачі-приймання до договору №682 оренди квартири від 16.05.2011 року, який підписаний обома сторонами та скріплений печаткою позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Ключове Рішення", відбулася передача нерухомого майна в оренду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Ключове Рішення" громадянці ОСОБА_2 .
       На думку колегії суддів, в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вищевикладені обставини  не підтверджують доводи позивачів про те, що вони вимушені були вчинити правочин на вкрай невигідних для них умовах, а також існування таких обставин саме в момент вчинення правочину.
          Посилання щодо наявності преюдиційних фактів, встановлених рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16.10.2014 року у справі № 201/10404/14-ц(2/201/2619/2014) колегія суддів відхиляє, оскільки такі обставини не є преюдиційними в розумінні ч.4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України.
          Відповідно до ч.1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. 
          Згідно зі ст.202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
          Відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 
          Вирішуючи спір про визнання правочину недійсним, суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним та настання відповідних наслідків: відповідність змісту правочину вимогам закону, додержання встановленої форми правочину, правоздатність сторін правочину, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
          Згідно ч.1 ст. 233 Цивільного кодексу України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. 
          Правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 Цивільного кодексу України, якщо його вчинено особою за наявності одночасно двох умов: під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Крім того, має бути причинно-наслідковий зв`язок між тяжкими обставинами та укладеним правочином (його укладання саме з метою усунення обставин). Такий правочин характеризується тим, що особа вчиняє його добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена вчинити правочин через тяжкі для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі. 
          Наявність тяжкої обставини, що змусила особу вчинити правочин, має довести сторона, яка такий правочин оспорює. Предметом доказування також є той факт, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було би вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Тяжкі обставини мають вплинути на особу таким чином, що спонукають її вчинити правочин на вкрай невигідних для неї умовах. Умови мають бути очевидно невигідними для особи, яка уклала цей правочин, і бути наявними саме в момент вчинення правочину.
          Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. 
          Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.
          Недійсність правочину є тією рисою, що притаманна правочину у момент його вчинення, а не у зв`язку з обставинами, що виникли пізніше. 
          Вказані вище роз`яснення викладено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року N 9 "Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними".
                В межах доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає, що всі вказані скаржниками доводи, в суді апеляційної інстанції також не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами і спростовуються наступним: 
          У своїй заяві заявник вказує, що продаж квартири було здійснено на не вигідних для продавця умовах. Такі доводи є безпідставними в силу наступного:
          Згідно ст.627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов.
          Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
          Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
          Відповідно до ч.1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
          Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.
          Тобто, сторони в порядку ст. 626. 627 Цивільного кодексу України мали право на власний розсуд визначити ціну в договорі за домовленістю сторін. 
          Суд вірно звернув увагу, що згідно п. 2.1 договору купівлі-продажу від 16.05.2011 року продаж квартири здійснено за ціною 256000,00 грн., в той час, як загальна вартість квартири згідно з витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно становить 110 274, 00 грн., про що зазначено в п.  2.3 оспорюваного договору. 
          Таким чином, вищевказані обставини спростовують твердження апелянтів про те, що оспорюваний договір був укладений на вкрай невигідних умовах, що в свою чергу, виключає можливість кваліфікації правочину недійсним відповідно до вимог ст. 233 Цивільного кодексу України. 
          Крім того, позивачами не надано суду докази того, що умови правочину були не просто невигідними для продавця, а вкрай невигідними. 
          Для доведення вкрай невигідних умов вчинення правочину особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.
          Тяжка обставина є оціночною категорією і має визнаватися судом з урахуванням всіх обставин справи.
          Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 04.09.2019 року у справі N 760/7723/16-ц.
          Спірний договір укладено вільно, без жодного примусу, продавець не позбавлений був можливості продати цю квартиру іншій особі на інших умовах, однак таких доказів позивачами не надано. 
          Наявність простроченої заборгованості за кредитним договором перед ПАТ КБ "ПриватБанк" та здійснені банком заходи по стягненню заборгованості жодним чином не можуть ставити під сумнів законність вчиненого правочину, адже в силу ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
          Також слід звернути увагу, що спірний договір купівлі-продажу укладений сторонами на підставі вільного волевиявлення, про що свідчить відповідний запис в преамбулі спірного договору.
          Окрім того, укладення спірного договору купівлі-продажу не усунуло для продавця обставин, які на його думку були тяжкими, адже заборгованість за кредитним договором перед ПАТ КБ "ПриватБанк" не припинилась в повному обсязі. При цьому, скаржники не доводять, що з умовами договору продавець був не згодний і що конкретно на його думку було для нього не вигідно і чи усвідомлював він це на момент укладення спірного договору.
          Позов не містить посилань на пункти спірного договору, які позивачі вважають вкрай невигідними, адже ціну сторони погодили за взаємною домовленістю, а інших невигідних умов, не зазначено.
          Колегія суддів на спростування доводів апелянтів також звертає увагу, що  докази того, що відповідач у даній справі є пов`язаною з банком юридичною особою, що здійснювала свою господарську діяльність шляхом придбання та відчуження об`єктів нерухомого майна, матеріали справи не містять і ці доводи скаржників жодними чином не підтверджені.
          Відповідно до ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені  в постановах Верховного Суду. 
          У своїх постановах від 02.08.2018 року у справі N 918/341/16, від 14.02.2018 року у справі N 910/8862/17, від 06.03.2018 року у справі N 910/8866/17 Верховний Суд неодноразово наголошував, що для застосування ст. 233 Цивільного кодексу України має бути причинно-наслідковий зв`язок між тяжкими обставинами та укладеним правочином (його укладання саме з метою усунення обставин).
          Такий зв`язок також позивачами не доведено і висновки суду першої інстанції щодо цього апелянтами також не спростовано.
          Частиною 2 статті 13 Цивільного кодексу України врегульовано, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.
          Виходячи із змісту ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст. 15, ст. 16 Цивільного кодексу України підставою звернення до суду та судового захисту є наявність порушеного, не визнаного або оспорюваного права та інтересу особи.
          Відсутність порушеного або оспорюваного права чи інтересу позивача є підставою для відмови у задоволенні позову.
          Приймаючи до уваги, що відсутні підстави для визнання недійсним спірного договору купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_4 загальною площею 49,50кв.м., житловою площею, 27,40кв.м., реєстраційний номер майна згідно реєстру прав власності на нерухоме майно - 18337197, укладеного 16.05.2011 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ключове рішення", посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Повстиною Н.М. за реєстровим номером 1189, права та інтереси позивачів не є порушеними, відсутні також підстави для задоволення інших позовних вимог, оскільки  вони є похідними.
          Положеннями  ч.1 ст.13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. 
          Відповідно до ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
          Під час розгляду апеляційної скарги апелянтами висновки оскаржуваного судового рішення не спростовано. Апеляційна скарга не доведена і задоволенню не підлягає. Судові витрати за її розгляд покладаються на скаржників відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.
          Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 287 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

          Апеляційну скаргу    залишити без задоволення.
          Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 02.11.2020 року  у справі № 904/5868/18(904/314/20)  залишити без змін.
          Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на апелянтів.
          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

          Повний текст постанови підписано 21.04.2021 року.

          Головуючий суддя                                                                Т.А. Верхогляд  

          Суддя                                                                                       Л.М. Білецька

          Суддя                                                                                       Ю.Б. Парусніков