КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
 
29 червня 2021 року
 
м. Київ
 
справа №359/4291/16-ц
 
провадження № 22-ц/824/5907/2021
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді - Кравець В.А.(суддя-доповідач)
суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф. 
за участі помічника, який за дорученням судді здійснює повноваження секретаря судового засідання - Виноградової А.І.
 
учасники справи:
 
позивач - Бориспільська місцева прокуратура в інтересах держави
відповідач - Головне управління Держгеокадастру у Київській області, ОСОБА_1 
 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури Грабця Ігоря Несторовича
 
на рішення Бориспільского міськрайонного суду Київської області від 06 січня 2021 року у складі судді Борця Є.О. 
 
у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами заочного рішення Бориспільского міськрайонного суду Київської області від              11 жовтня 2016 року за позовом керівника Бориспільської місцевої прокуратури до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, ОСОБА_1 про скасування наказу та рішення про державну реєстрацію речових прав на земельну ділянку, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
У травні 2016 року керівник Бориспільської місцевої прокуратури Костів Я.Р. звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати незаконним та скасувати наказ  Головного управління Держземагентства у Київській області від 18 червня 2013 року №КИ/3220884000:02:004:00001202 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність»; скасувати рішення Реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області від 20 вересня 2013 року №6076829 про реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку з кадастровим № 3220884000:02:004:0083; скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на дану земельну ділянку.
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що Бориспільською місцевою прокуратурою Київської області виявлено порушення вимог земельного законодавства при набуванні права власності на земельну ділянку ОСОБА_1 .
Вказував, що Бориспільською РДА прийнято розпорядження від 12 травня 2011 року №1111 «Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства на території Іванківської сільської ради Бориспільського району Київської області», яке визнано недійсним та скасовано постановою Київського окружного адміністративного суду від         15 жовтня 2012 року у справі №2а-4226/12/1070, у зв`язку з тим, що земельна ділянка, яка підлягала відведенню, знаходиться у зоні земель, призначених для будівництва великої кільцевої дороги навколо м. Києва.
Не зважаючи на вказані обставини, наказом Головного управління Держземагентства у Київській області від 18 червня 2013 року у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства передано земельну ділянку з кадастровим номером 3220884000:02:004:0083.
20 вересня 2013 року відповідачу видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_1 .
Зазначав, що у розпорядженні Держгеокадастру у Бориспільському районі відсутня документація із землеустрою та правовстановлюючі документи на земельну ділянку відповідача. Проте, з відомостей Поземельної книги вбачається, що власником спірної земельної ділянки є ОСОБА_1 .
Заочним рішенням Бориспільского міськрайонного суду Київської області від             11 жовтня 2016 року позов задоволено.
Визнано незаконним та скасовано наказ Головного управління Держземагентства у Київській області від 18 червня 2013 року №КИ/3220884000:02:004:00001202 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність»; скасовано рішення Реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області від 20 вересня 2013 року №6076829 про реєстрацію за     ОСОБА_1 права власності на спірну земельну ділянку; скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на дану земельну ділянку
У липні 2018 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд указаного рішення за нововиявленими обставинами, де просив заочне рішення скасувати, ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування заяви зазначав, що з відповіді Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 06 липня 2018 року на адвокатський запит Мельника М.П. стало відомо про те, що надання дозволу ОСОБА_1 на розроблення документації із землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки було здійснено саме на підставі наказу Головного управління Держземагентства у Київській області №КИ/3220884000:02:004:00000785 від 31 травня 2013 року, а не розпорядження  Бориспільської РДА від 12 травня 2011 року №1111, яке скасовано постановою Київського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2012 року.
Рішенням Бориспільского міськрайонного суду Київської області від 06 січня 2021 року заяву про перегляд заочного рішення за нововиявленими обставинами задоволено; заочне рішення скасовано та відмовлено у задоволенні позовних вимог.
Не погоджуючись з указаним рішенням, 26 лютого 2021 року заступник керівника Київської обласної прокуратури Грабець І.Н. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення за нововиявленими обставинами; заочне рішення від 11 жовтня 2016 року залишити в силі.
Апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду ухвалене без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх наявних обставин справи, а також з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права.
Уважає лист Управління Держгеокадастру у Бориспільському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 29 квітня 2016 року за №10-1006-99.2-617/2-16 належним, допустимим та достовірним доказом, наданим компетентним органом державної влади.
Стверджує, що суд першої інстанції за відсутності будь-яких правових підстав та належного обґрунтування надав перевагу доказам, наданим відповідачем.
Зазначає, що посилання суду на лист Служби автомобільних доріг у Київській області №176/2711 від 03 вересня 2013 року, зі змісту якого вбачається, що земельна ділянка, відведена у власність ОСОБА_1 , розташована за межами смуги відводу великої кільцевої автомобільної дороги навколо м. Києва та віддалена від неї на відстані орієнтовно 20 метрів, жодним чином не спростовує факт розташування такої земельної ділянки в межах 500-метрового коридору проходження великої кільцевої автомобільної дороги.  
Зауважує, що судом першої інстанції помилково взяті до уваги доводи відповідача про необізнаність щодо існування наказу Головного управління Держземагентства у Київській області від 31 травня 2013 року на момент розгляду справи. 
Відповідачі не скористалися своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направили.
Представник ОСОБА_1 у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив оскаржуване рішення залишити без змін.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не сповістили, клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.
Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.
Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Задовольняючи заяву про перегляд за нововиявленими обставинами заочного рішення Бориспільского міськрайонного суду Київської області від 11 жовтня 2016 року та ухвалюючи нове рішення від 06 січня 2021 року про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що інформація, що міститься в листі начальника ГУ Держгеокадастру у Київській області №29-10-0.221-10753/2-18 від 06 липня 2018 року та в листі директора КП Бориспільської районної ради «Бориспільрайпроект» №1-К від 21 січня 2019 року, має істотне значення для розгляду цивільної справи та стосується предмета доказування. Крім того, обставини, відомості про які містяться в указаних документах, існували на час розгляду цивільної справи, але не були відомі ОСОБА_1 . Зокрема, розгляд цивільної справи був закінчений 15 травня 2018 року, тоді як про наказ ГУ Держземагентства у Київській області №КИ/3220884000:02:004/00000785 від 31 травня 2013 року відповідач дізнався лише в липні 2018 року, а про лист заступника начальника Служби автомобільних доріг у Київській області №176/2711 від 3 вересня 2013 року - взагалі в січні 2019 року. Викладені обставини місцевий суд уважав нововиявленими.
При цьому, суд дійшов висновку, що приватизація відповідачем спірної земельної ділянки була проведена з дотриманням вимог, передбачених ч. 1 ст. 116, ч.ч. 6-9 ст. 118, ч. 4 ст. 122 ЗК України в редакції, чинній станом на 2013 рік. Зі змісту листа заступника начальника Служби автомобільних доріг у Київській області №176/2711 від 3 вересня 2013 року (а.с.89 т.2) вбачається, що земельна ділянка, відведена у власність ОСОБА_1 , розташовується за межами смуги відводу Великої кільцевої автомобільної дороги навколо м. Києва та віддалена від неї на відстань орієнтовно 20 метрів.
Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Проте, рішення суду не відповідає вказаним нормам, що згідно статті 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового.
Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що Наказом ГУ Держземагентства у Київській області №КИ/3220884000:02:004/ 00000785 від 31 травня 2013 року (а.с.13, 46 т.2) наданий ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення в його власність земельної ділянки орієнтовною площею 1,6544 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Іванківської сільської ради Бориспільського району.
Зі змісту листа директора КП Бориспільської районної ради «Бориспіль-райпроект» №1-К від 21 січня 2019 року (а.с.88 т.2) вбачається, що вказаний проект землеустрою був виготовлений КНВП Бориспільської районної ради «Інститут земельних відносин».
Наказом ГУ Держземагентства у Київській області №КИ/3220884000:02:004/ 00001202 від 18 червня 2013 року (а.с.18 т.1) був затверджений проект землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 1,6544 га з кадастровим номером 3220884000:02:004:0083 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Іванківської сільської ради Бориспільського району.
Зі змісту інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №56762643 від 06 квітня 2016 року (а.с.16-17 т.1) вбачається, що рішенням державного реєстратора РС Бориспільського МРУЮ №6076829 від 20 вересня 2013 року за                  ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 1,6544 га з кадастровим номером 3220884000:02:004:0083 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Іванківської сільської ради Бориспільського району.
Разом з тим, згідно з інформацією, наданою Управлінням Держгеокадастру у Бориспільському районі Київської області (лист №10-1006-99.2-617/2-16 від 29 квітня 2016 року), відповідно до рішення Київської обласної державної адміністрації від 17 липня 2007 року визначений 500-метровий коридор для проектування Великої кільцевої автомобільної дороги навколо м. Києва, а також протокольним рішенням накладено обмеження (сервітути) та відповідно до інформації, наданої Службою автомобільних доріг у Київській області, розроблено проектно-кошторисну документацію на будівництво Великої кільцевої автомобільної дороги навколо м. Києва у межах 90 метрової смуги відведення. Також зазначено, що земельна ділянка кадастровий номер 3220884000:02:004:0083 потрапляє у 500-метровий коридор Великої кільцевої автомобільної дороги навколо м. Києва та знаходиться за межами 90 метрової смуги відведення автодороги (а.с.20 матеріали провадження №8/359/10/2018).
Наведене також підтверджується викопіюванням з чергового кадастрового плану, наданого Управління Держгеокадастру у Бориспільському районі Київської області, копією схеми розміщення земельної ділянки, наданою Бориспільською районною державною адміністрацією Київської області (а.с. 21, 26, 86-87 матеріали провадження №8/359/10/2018).
У матеріалах цивільної справи міститься копія розпорядження Бориспільської РДА №1111 від 12 травня 2011 року (а.с.11 т.1), яким відповідачу був наданий дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення в його власність земельної ділянки орієнтовною площею 1,66 га, розташованої на території Іванківської сільської ради Бориспільського району. Постановою Київського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2012 року (а.с.75-80 т.1), залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2013 року (а.с. 28-29 т. 1), було визнано протиправним та скасовано розпорядження Бориспільської РДА №1111 від 12 травня 2011 року.
Звертаючись до суду із заявою про перегляд заочного рішення Бориспільского міськрайонного суду Київської області від 11 жовтня 2016 року за нововиявленими обставинами, ОСОБА_1 посилався на те, що з відповіді Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 06 липня 2018 року на адвокатський запит Мельника М.П. стало відомо про те, що надання дозволу ОСОБА_1 на розроблення документації із землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки було здійснено саме на підставі наказу Головного управління Держземагентства у Київській області №КИ/3220884000:02:004:00000785 від 31 травня 2013 року, а не розпорядження  Бориспільської РДА від 12 травня 2011 року №1111, яке скасовано постановою Київського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2012 року. 
А також на те, що згідно листа директора КП Бориспільської районної ради «Бориспільрайпроект» №1-К від 21 січня 2019 року (а.с. 88 т.2) вбачається, що проект землеустрою щодо відведення у власність відповідача земельної ділянки виготовлявся КНВП Бориспільської районної ради «Інститут земельних відносин». В робочих матеріалах КП Бориспільської районної ради «Бориспільрайпроект», який є правонаступником КНВП Бориспільської районної ради «Інститут земельних відносин», зберігся лист заступника начальника Служби автомобільних доріг у Київській області №176/2711 від 3 вересня 2013 року, зі змісту якого вбачається, що земельна ділянка, відведена у власність ОСОБА_1 , розташовується за межами смуги відводу Великої кільцевої автомобільної дороги навколо                м. Києва та віддалена від неї на відстань орієнтовно 20 метрів.
Зазначав, що обставини, відомості про які містяться у вказаних документах, існували на час розгляду цивільної справи, але не були відомі ОСОБА_1 , останній дізнався про них в липні 2018 року та в січні 2019 року відповідно.
Перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами має здійснюватись із дотриманням вимог статей 423-429 ЦПК України, які визначають підстави і порядок перегляду, коло суб`єктів звернення із заявою про перегляд судових рішень, об`єкти перегляду, а також компетенцію (процесуальні повноваження) судів, які здійснюють такий перегляд.
Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами або виключними обставинами.
У пункті 1 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» роз`яснено, що перегляд судових рішень, що набрали законної сили, у зв`язку з нововиявленими обставинами є самостійною стадією цивільного процесу, в якому судом перевіряється наявність чи відсутність правових підстав для цього - юридичних фактів, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, хоча їх подання до суду могло потягти ухвалення іншого за змістом судового рішення.
Згідно з пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; встановлені вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; скасування удового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.
До нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору.
Необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є одночасна наявність таких трьох умов: по-перше, їх існування на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, по-третє, істотність даних обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).
Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне для справи значення, існували на момент ухвалення рішення, але не були і не могли бути відомі ані заявнику, ані суду на час розгляду такої справи, який виконав усі вимоги закону зі збирання доказів і встановлення об`єктивної істини, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.
Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до частини четвертої статті 423 ЦПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.
У пункті 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» роз`яснено, що судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.
Таким чином, нововиявлені обставини необхідно відрізняти від нових обставин та нових доказів. Головною відмінністю нововиявлених обставин від нових обставин є момент їх виникнення. Так, нові обставини - це обставини, які виникли вже після ухвалення рішення суду та не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.
Відмінність нововиявлених обставин від нових доказів полягає в тому, що нові докази - це відомості про обставини справи, які досліджувалися судом, проте ці докази з тих чи інших причин не були надані суду під час розгляду справи.
Неподання стороною або особою, яка бере учать у справі, доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду у прийнятті доказів не є підставами для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.
До нововиявлених обставин можуть бути віднесені матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення справи. Ці обставини в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Суд вправі скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається (тобто якщо обізнаність суду щодо цих обставин при розгляді справи забезпечила б прийняття цим судом іншого рішення).
Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.
Не можуть бути визнані нововиявленими обставини, щодо яких суду зрозуміло, що вони були відомі (або мали бути відомі) заявнику на час розгляду справи, зокрема, якщо на ці обставини посилалася особа, яка брала участь у справі, у своїх поясненнях, апеляційній чи касаційній скарзі, або які могли бути встановлені судом при здійсненні певних процесуальних дій, дослідженні матеріалів справи тощо.
Разом з тим, суд першої інстанції при ухваленні рішення не звернув увагу на те, що за змістом наказу Головного Управління Держземагентства у Київській області №КИ/3220884000:02:004/00000785 від 31 травня 2013 року «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» він був прийнятий на підставі заяви ОСОБА_1 від 31 травня 2013 року.
Таким чином, ОСОБА_1 , як особа, яка була заінтересована в отриманні вищевказаної земельної ділянки, міг та повинен був знати про існування наказу Головного Управління Держземагентства у Київській області №КИ/3220884000:02:004/00000785 від                31 травня 2013 року «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою».
Процедура скасування остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним (рішення ЄСПЛ у справі «PRAVEDNAYA v. RUSSIA № 69529/01, § 27, 28, від 18 листопада 2004 року). 
З огляду на викладене, доводи ОСОБА_1 , що йому не було та не могло бути відомо про існування наказу Головного Управління Держземагентства у Київській області №КИ/3220884000:02:004/00000785 від 31 травня 2013 року, колегія суддів оцінює критично.
Окрім того, місцевий суд, беручи до уваги докази, надані відповідачем, не надав оцінки іншим доказам, які містилися в матеріалах справи. 
Так, нормативними актами, прийнятими на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 22 лютого 2008 року № 326-р, встановлювались також інші обмеження у розпорядженні землями, які знаходяться в зоні проектування дороги.
З матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером 3220884000:02:004:0083 знаходиться за межами 90-метрової смуги відведення автомобільної дороги, але при цьому потрапляє у 500-метровий коридор Великої кільцевої автодороги навколо м. Києва, визначений відповідно до рішення Київської обласної державної адміністрації від 17 липня 2007 року що підтверджується листом Управління Держгеокадастру у Бориспільському районі Київської області від 29 квітня 2016 року, який досліджувався судом.
Отже, суд першої інстанції, надавши перевагу доказам, поданим стороною відповідача, не навів жодних мотивів на спростування відомостей, що містяться в листі Управління Держгеокадастру у Бориспільському районі Київської області від 29 квітня 2016 року №10-1006-99.2-617/2-16.
Слід звернути увагу, що не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі.
Відмінність нововиявлених обставин від нових доказів полягає в тому, що нові докази - це відомості про обставини справи, які досліджувалися судом, проте ці докази з тих чи інших причин не були надані суду під час розгляду справи.
Таким чином, перевірці судом першої інстанції підлягають обставини                               щодо обізнаності або можливості знати заявникові на час розгляду справи про                  існування наказу Головного Управління Держземагентства у Київській області №КИ/3220884000:02:004/00000785 від 31 травня 2013 року, встановлення чи є лист директора КП Бориспільської районної ради «Бориспільрайпроект» №1-К від 21 січня 2019 року нововиявленою обставиною або новим доказом, а також істотності даних обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).
На підставі викладеного, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції дійшов помилкового та передчасного висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року за нововиявленими обставинами.
За змістом вимог частин першої та другої статті 425 ЦПК України заява про перегляд судового рішення суду першої інстанції з підстав, визначених частиною другою, пунктами 1, 3 частини третьої статті 423 цього Кодексу, подається до суду, який ухвалив судове рішення.
Відповідно до ч. ч. 2, 3, 6 ст. 429 ЦПК України справа розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом для провадження, у суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд. У суді першої інстанції справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. За результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може: відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду. З набранням законної сили новим судовим рішенням втрачають законну силу судові рішення інших судів у цій справі.
Тлумачення даних вимог закону свідчить, що апеляційний суд після скасування рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами і ухвалення судом першої інстанції рішення має перевірити його законність по суті та прийняти рішення за результатами розгляду апеляційної скарги відповідно до положень ст. 374 ЦПК України.
Відповідно до статті 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Тому повноваження скасувати таке рішення та постановити процесуальне рішення з приводу розгляду заяви про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами, тобто розглянути по суті, у апеляційного суду відсутні, так як це є компетенцією суду, судове рішення якого переглядається, а тому справа підлягає направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.
За таких обставин та з огляду на відсутність у апеляційного суду повноважень розглянути по суті заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, оскільки рішення суду ухвалено в результаті неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, із порушенням норм матеріального та процесуального права, які призвели до постановлення помилкового рішення.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд  у складі колегії суддів, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури Грабця Ігоря Несторовича - задовольнити частково.
Рішення Бориспільского міськрайонного суду Київської області від 06 січня 2021 року - скасувати.
Справу за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами заочного рішення Бориспільского міськрайонного суду Київської області від              11 жовтня 2016 року за позовом керівника Бориспільської місцевої прокуратури до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, ОСОБА_1 про скасування наказу та рішення про державну реєстрацію речових прав на земельну ділянку - направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
 
Повне судове рішення складено «29» червня 2020 року.

Головуючий                                                                             В.А. Кравець

Судді                                                                                          О.В. Желепа

                                                                                                                О.Ф. Мазурик