Справа № 161/5223/21 	Головуючий у 1 інстанції: Івасюта Л. В. 	
Провадження № 22-ц/802/751/21  Категорія: 44 	  Доповідач: Бовчалюк  З. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
03 червня 2021 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Бовчалюк З.А.,   
суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,
розглянувши у в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 березня 2021 року

                                     В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди.
Позов мотивує тим, що у липня 2020 року він надав відповідачу на певний час прочитати книги із томів збірки Хемінгуея 1968 року видання, про що вона  власноручно написала та підписала розписку про те, що вона зобов`язується її повернути. Позивач неодноразово звертався до відповідача  з проханням повернути назад книги, однак на день звернення до суду книги відповідачем не повернуто.
Просить зобов`язати ОСОБА_2 повернути книги із чотирьохтомної збірки Хемінгуея 1968 року та стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду на розсуд суду в грошовому еквіваленті. 
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 березня 2021 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди передано на розгляд  Ківерцівському районному суду Волинської області.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу скасувати у зв`язку з порушенням судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема щодо визначення підсудності, та постановити нову ухвалу, якою дану цивільну справу направити до Луцького мсіькрайонного суду Волинської області  для продовження розгляду. 
Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що позивач скористався правилом альтернативної підсудності та подав позов за місцем виконання договору та місцем заподіяння шкоди, а відтак в силу вимог ч.6, 8 ст. 28 ЦПК України дана справа підсудна Луцькому міськрайонному суду Волинської області.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Згідно з ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 ч.1 ст. 353 ЦПК України, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
У зв`язку з наведеним, розгляд справи апеляційним судом здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, а також доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.
Постановляючи оскаржувану ухвалу та передаючи цивільну справу Ківерцівському районному суду Волинської області, суд першої інстанції виходив з того, що  місце проживання відповідача зазначено  м. Ківерці, та позивачем не наведено беззаперечних доказів того, що дана справа належить за підсудністю Луцькому міськрайонному суду, тому даний позов необхідно пред`являти за  місцем проживання ( реєстрації) відповідача.
Такі висновки суду зроблені з дотриманням норм процесуального  права.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.( ч.1 ст. 4 ЦПК України в редакції на момент пред`явлення позову ).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
За загальним правилом частини першої статті 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Згідно з правилом про підсудність справ за вибором позивача, передбаченим у частині  6, 8  статті 28 ЦПК України (правила альтернативної підсудності), позови  про відшкодування шкоди , заподіяної майну фізичних або юридичних осіб, можуть пред`являтись також за місцем заподіяння шкоди. Позови, що виникають  із договорів, у яких зазначено місце виконання  або виконання які через їх особливості можна тільки в певному місці, можуть пре`являтись також за місцем виконання цих договорів. 
Тлумачення статей 27, 28 ЦПК України свідчить, що підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) - це такий вид підсудності, за умовами якої позивачеві надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох визначених у законі судів. Разом із тим, правила альтернативної підсудності не позбавляють позивача права звернутися із позовом за правилами загальної підсудності (стаття 27 ЦПК України), оскільки позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу (частина шістнадцята статті 28 ЦПК України).
Право вибору між судами, яким згідно з правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві.
Пред`являючи позов до ОСОБА_2 та звертаючись до Луцького міськрайонного суду Волинської області  ОСОБА_1 не обґрунтував  чому його справа повинна була розглядатись саме цим судом, натомість в позовній заяві місце проживання відповідача він вказав м. Ківерці.
В апеляційній скарзі позивач  посилається на ч. 6, 8 ст. 28 ЦПК України, як  підставу пред`явлення позову до Луцького міськрайонного суду.
Однак позивачем не подано суду беззаперечних доказів того, якому саме майну завдана відповідачем шкода, де знаходиться це майно ( ч. 6 ст. 28 ЦПК України), також не зазначено, який саме договір був укладений між сторонами та у якому зазначено що місце виконання даного договору є місто Луцьк. 
З позовної заяви вбачається, що позивач заявив вимогу про зобов`язання відповідача повернути книги, які ОСОБА_1 надав в тимчасове користування та відшкодувати йому моральну шкоду.
Помилковим є твердження позивача про альтернативність підсудності даної справи, оскільки зміст сформульованих позивачем вимог не дає суду можливості застосувати положення ст. 28 ЦПК України, оскільки матеріали справи не містять даних щодо наявності укладеного між сторонами договору або ж факту заподіяної діями відповідача шкоди позивачу.   
Установивши, що місце проживання відповідача є місто Ківерці, що стверджується відомостями УДМС України у Волинській області від 21 травня 2021 року про місце реєстрації ОСОБА_2 , суд першої інстанції з врахуванням вимог ч. 1 ст. 27 ЦПК України підставно передав дану цивільну справу до Ківерцівського районного суду Волинської області за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання  відповідача.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі – Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.
Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.
У справі Bellet v. France суд зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".
Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Враховуючи зазначене, суд першої інстанції керуючись нормами процесуального права, підставно, відповідно до ст. 31 ЦПК України  цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, передав на розгляд  Ківерцівському районному суду  Волинської області за територіальною підсудністю.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарг не містять підстав для скасування оскаржуваної ухвали.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, відтак підстав для її скасування немає.
За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Датою прийняття постанови у даній справі є 03 червня 2021 року, тобто дата складення повного  судового рішення.
Керуючись ст.ст.  268, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

                                         У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу  позивача ОСОБА_1   залишити без задоволення, а ухвалу  Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 березня 2021 року в даній справі-без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді