Справа № 169/305/20 	Головуючий у 1 інстанції: Хвіц Г. Й. 	
Провадження № 22-ц/802/611/21  Категорія: 84    	  Доповідач: Данилюк  В. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
24 травня 2021 року                                                                 місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Данилюк В. А.,
суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я., 

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є Гроші Ком»» про захист прав споживача шляхом визнання недійсним договору позики в частині нарахування відсотків за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Воробей Оксани Володимирівни на рішення Турійського районного суду Волинської області від 01 лютого 2021 року,
В С Т А Н О В И В:
В квітні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є Гроші Ком» про визнання недійсним договору позики в частині нарахування відсотків. 
Позовну заяву обґрунтовує тим, що 15 лютого 2020 року між сторонами укладено договір позики №3487102580-596285 в електронній формі, відповідно до якого відповідач надав їй грошові кошти в сумі 8 000 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а вона зобов`язалася повернути позику та сплатити проценти за користування позикою в розмірі, зазначеному в пункті 1.5 договору. Вказуючи, що відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору, укладеного з ТзОВ «Фінансова компанія «Є Гроші Ком» є несправедливими, зокрема про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання нею зобов`язань за договором, позивач просила визнати недійсним договір позики № 3487102580-596285 від 15 лютого 2020 року в частині нарахування відсотків, визначених у п. 1.5 цього договору.
Рішенням Турійського районного суду Волинської області в задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є Гроші Ком»» про захист прав споживача шляхом визнання недійсним договору позики в частині нарахування відсотків відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду, представник позивача ОСОБА_1 адвокат Воробей О. В. подала апеляційну скаргу. Покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати, увалити нове рішення яким позов задовольнити.
Відзив на апеляційну скаргу не подавався.
Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи.
За змістом ч. ч. 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Судом встановлено, що 15 лютого 2020 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Є Гроші Ком» та ОСОБА_1 укладено договір позики №3487102580-596285 в електронній формі.
Згідно з пунктом 1.1 договору відповідач надав позивачу грошові кошти в сумі 8 000 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а позивач зобов`язалася повернути позику та сплатити проценти за користування позикою, зазначені у пункті 1.5 цього договору.
Пунктом 1.3 цього договору встановлено, що позика надається строком на 30 днів та має бути повернута до 15 березня 2020 року.
Відповідно до пункту 1.5 договору строк та відсоток за правомірне використання коштів за договором позики обчислюються за фактичну кількість календарних днів користування позикою на наступних умовах:
1.5.1 - протягом строку позики, встановленого пунктом 1.3 договору, розмір відсотків за правомірне користування коштами складає: 1,89 % за кожен день користування позикою, починаючи з 1-го та до 19-го дня користування позикою; 1,79 % за кожен день користування позикою, починаючи з 20-го та до 29-го дня користування позикою; 1.69 % за кожен день користування позикою, починаючи з 30-го та до 31-го дня користування позикою.
1.5.2 - у разі, якщо позичальник не повернув суму позики у строк, встановлений пунктом 1. 3 договору, здійснюється перерахування процентів, розмір яких у разі прострочення строку повернення позики становить 1.89% від суми позики щоденно, за фактичну кількість календарних днів користування позикою, починаючи з дня отримання позики та до дня повного погашення заборгованості за позикою, включаючи день погашення.
Крім того, додатково до основних процентів, позичальник зобов`язаний сплатити 4 % від суми позики за кожен день прострочення, починаючи з першого дня прострочення. При цьому нарахування процентів проводиться в момент внесення позичальником коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежів.
В разі прострочення сплати заборгованості за кредитним договором більш ніж на 30 днів додаткові відсотки позичальника збільшуються на 2%, тобто загальна сума додаткових відсотків з 31 дня прострочення буде становити 6% від суми позики за кожен день прострочення, починаючи з 31 дня прострочення до дня повного погашення заборгованості за позикою, включаючи день погашення.
1.5.3 - Орієнтовна загальна вартість позики складається з суми позики та загальних витрат за договором, які складаються з доходів позикодавця, отриманих у вигляді процентів та комісій, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням позики, та становить 12369.80 гивень.
1.5.4 - Орієнтовна реальна річна процентна ставка складає 719.36 %.
У Графіку розрахунків, що є додатком до договору позики №3487102580-596285 від 15 лютого 2020 року зазначено, що сума по договору становить 8 000,00 гривень, датою погашення є 15 березня 2020 року, сума до сплати процентів становить 4 152.80 гривень, а разом до сплати 12 369.80 гривень.
Згідно з пунктом 7.5. договору позичальник ОСОБА_1 підтвердила своїм підписом, що до укладення договору вона отримала від кредитора інформацію, що визначена в частині другій статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», та в частині другій статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а також надала згоду, усвідомлюючи її правові наслідки, на використання, в якості аналога власноручного підпису, для підписання цього договору електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надається кредитодавцем.
На виконання вказаного пункту договору його підписано ОСОБА_1 електронним підписом, про що міститься відмітка в пункті 8 договору «Реквізити та підписи сторін».
Згідно ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Згідно ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Ці правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні статей 641, 644 ЦК України, на укладення договору кредиту, та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.
Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).
Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Таким чином, зазначений договір позики укладений у формі електронного документу з відповідним електронним підписом позичальника, що не суперечить вимогам Цивільного кодексу України та іншого законодавства.
Відмовляючи в позові, суд першої інстанції встановив, що позивач не довела належними доказами ті обставини, на які вона посилалась у позовній заяві, про те, що умови оскаржуваного договору суперечать положенням законодавства, тому суд не вбачає підстав для визнання спірного договору в частині нарахування відсотків недійсним з підстав, передбачених статтями 203, 215 ЦК України, статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів».
За приписами статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Частиною першою статті 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За приписами статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
Відповідно до частини першої статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України).
У відповідності до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Відповідно до положень статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Частина п`ята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Правила надання грошових коштів у вигляді позики ТзОВ «Фінансова компанія «Є Гроші Ком» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті позичальника, про що зазначено у пункті 7.2 договору.
Ці правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні статей 641, 644 ЦК України, на укладення договору кредиту, та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.
Позивач перед укладенням договору була ознайомлена з усією інформацією про умови кредитування, як того вимагає стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки, звернувшись до відповідача із заявкою на отримання кредиту та, підписавши договір, ОСОБА_1 засвідчила той факт, що вона обізнана з Правилами, які включають в себе і умови кредитування.
Посилання позивача на те, що договором передбачена непропорційно велика сума компенсації, а саме понад 50% вартості тіла кредиту у разі невиконання зобов`язань є необгрунтованими, оскільки максимальний розмір штрафу не перевищує 50 відсотків від суми кредиту (п. 4.3 договору позики), а також позивач погодилась з конкретно запропонованими умовами договору позики, в т.ч. в частині відсоткової ставки за користування позикою, про що свідчить підписання нею договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Крім того, суд не погодився із доводами позивача щодо недійсності договору у зв`язку з порушенням відповідачем норм ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у пункті 1.5. оспорюваного договору, оскільки вказаним пунктом встановлений строк та відсоток за правомірне використання коштів за Договором позики.
Доводи позивача щодо того, що умови кредитного договору № 3487102580-596285 від 15 лютого 2020 року є несправедливими, так як сума відсотків за порушення позичальником виконання зобов`язань щодо погашення суми кредиту є завищеною, суд першої інстанції відхилив, оскільки кредит надавався позивачу на строк до тридцять днів та відсоткова ставка за користування кредитними коштами була їй відома в момент укладення договору.
За результатами судового розгляду, на підставі наданих позивачем доказів, судом першої інстанції не встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність умов кредитного договору № 3487102580-596285 від 15 лютого 2020 року вимогам законодавства та несправедливість його умов, так як доводи позивача ґрунтуються виключно на припущеннях і спростовуються самим змістом договору.
Доводи апеляційної скарги були предметом дослідження судом першої інстанції та не спростовують правильність висновків суду та правильність рішення суду, якими у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін.
Керуючись ст. ст. 268, 367-369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Воробей Оксани Володимирівни залишити без задоволення.
Рішення Турійського районного суду Волинської області від 01 лютого 2021 року в даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий                        

 
Судді