ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/2978/20  Номер провадження 22-ц/814/1340/21	Головуючий у 1-й інстанції Нестеренко С. Г.  Доповідач ап. інст. Дорош А. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого – судді - доповідача   Дорош А.І.
Суддів:    Лобова О.А., Триголова В.М.
при секретарі:  Коротун І. В. 

розглянувши в м. Полтаві за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08 квітня 2021 року, ухвалене суддею Нестеренко С.Г., повний текст рішення складено – дата не вказана

у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю органів досудового розслідування, -

В С Т А Н О В И В:
19 травня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Головного управління Національної поліції в Полтавській області та Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю органів досудового розслідування.

Позовна заява мотивована тим, що 23 травня 2017 року він звернувся до Кременчуцького ВП ГУ НП в Полтавській області із заявою про обставини, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, в якій просив внести до ЄРДР відомості про вчинення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання за ст. ст. 162, 190, 366 КК України, та почати досудове розслідування щодо викладених у повідомленні фактів, залучити його до кримінального провадження як потерпілого. Заяву від нього було прийнято та видано талон з реєстраційним № 529. Посилався на те, що 27 травня 2017 року у телефонній розмові із посадовими особами Кременчуцького ВП ГУ НП в Полтавській області він дізнався про те, що відомості про вчинення злочину за його повідомленням не було внесено до ЄРДР. Зазначав, що 29 травня 2017 року він подав до слідчого судді Автозаводського районного суду м. Кременчука скаргу на бездіяльність слідчого, в якій просив зобов`язати посадових осіб Кременчуцького ВП ГУ НП в Полтавській області внести відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР відповідно до поданого ним повідомлення від 23 травня 2017 року. 06 червня 2017 року слідчим суддею Автозаводського районного суду м. Кременчука постановлено ухвалу, якою зобов`язано внести відомості про кримінальне правопорушення, викладене в заяві ОСОБА_1 , до Єдиного реєстру досудових розслідувань. У липні 2017 року отримав листа від Кременчуцького ВП ГУ НП в Полтавській області, датоване 19.06.2017 року, про те, що Кременчуцький ВП ГУ НП в Полтавській області відмовляється вносити відомості до ЄРДР за його заявою від 23.05.2017 року. Таким чином, посадові особи відмовилися виконати рішення слідчого судді від 06 червня 2017 року. Після втручання його представника, 04 липня 2017 року Кременчуцький ВП ГУ НП в Полтавській області внесло його заяву до ЄРДР під № 12017170090002491. Вважає, що йому спричинена моральна шкода посадовими особами органу досудового розслідування, яка виразилась в необхідності змінювати його ритм життя, витрачати час на оскарження бездіяльності, якою була допущена тяганина з відновленням його прав. Просив суд стягнути з відповідачів на його користь моральну шкоду у розмірі 18 500 грн. за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання їх з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України. 

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08 квітня 2021 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову до Головного управління Національної поліції в Полтавській області та Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю органів досудового розслідування.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що судове рішення, а саме ухвала слідчого судді про задоволення скарги заявника, який є позивачем у цій справі, на дії (бездіяльність) та процесуальні рішення слідчого органу досудового розслідування не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди. Обставини, з якими могло бути пов`язано порушення особистих немайнових прав ОСОБА_1 або його моральних страждань, обмежуються лише незаконністю процесуальних дій слідчого під час здійснення кримінального провадження. Право на оскарження дій посадових осіб щодо невнесення до ЄРДР заяви ОСОБА_1 від 23 травня 2017 року про кримінальне правопорушення було реалізоване позивачем, ухвалою слідчого судді від 06 червня 2017 року скаргу позивача було задоволено та зобов`язано керівника органу досудового розслідування Кременчуцького ВП ГУ НП в Полтавській області внести відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві ОСОБА_1 від 23 травня 2017 року, до Єдиного реєстру досудових розслідувань. З огляду на викладене, суд першої інстанції не встановив підстав для задоволення позову.
В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що 23.05.2017 року він відповідно до вимог ст. 214 КПК України звернувся до Кременчуцького ВП із заявою про обставини, які вказують на вчинення кримінального правопорушення. Вважає, що у своїй заяві він реалізував свої права, як заявника. Посадові особи Кременчуцького ВП ГУ НП в Полтавській області відмовилися виконувати рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 06.06.2017 року про внесення його заяви до ЄРДР. Лише 04.07.2017 року його заява була внесена до ЄРДР під №12017170090002491. Зазначає, що ухвала слідчого судді Автозаводського районного суду м. Кременчука від 06.06.2017 року щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР має преюдиційне значення для вирішення питання про відшкодування моральної шкоди. Крім того, звертає увагу, що посадові особи Кременчуцького ВП ГУ НП в Полтавській області не тільки своєчасно не внесли відомості до ЄРДР, а ще й відмовились виконувати рішення суду, що є безумовним доказом неправомірності процесуальних дій. Вважає, що саме по собі порушення гарантованих законом прав і є безпосереднім джерелом моральних страждань. Посилається на відповідні постанови Верховного Суду.

У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління Національної поліції в Полтавській області просить її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що 23 травня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Кременчуцького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області із повідомленням про вчинення кримінального правопорушення, в якому вказував, що його рідна баба ОСОБА_5 померла у 2005 році, коли на той час він був неповнолітнім. У цьому повідомленні також зазначалося, що позивачу стало відомо, що за свого життя його баба залишила заповіт на ОСОБА_3 , який було посвідчено Самойлюк А.В., але заповіт було посвідчено із порушенням закону. Крім того, у повідомленні позивач вказував, що ОСОБА_3 та його дружина ОСОБА_4 до отримання свідоцтва про право власності на майно, яке належало померлій, самовільно проникли до будинку померлої. Вважав, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вчинили кримінальне правопорушення, відповідальність за яке передбачене ст. 162, 190 та 366 КК України. Просив внести до ЄРДР відомості щодо вчинення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, відповідальність за які встановлено ст. 162, 190, 366 КК України (а.с. 6).

Вказане повідомлення про вчинення кримінального правопорушення прийнято від ОСОБА_1 , про що видано Кременчуцьким ВП ГУ НП в Полтавській області талон-повідомлення від 23 травня 2017 року (а.с. 7).

29 травня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до слідчого судді Автозаводського районного суду м. Кременчука зі скаргою про визнання незаконної бездіяльності посадових осіб Кременчуцького ВП щодо невнесення до ЄРДР, поданого ним 23 травня 2017 року, повідомлення про кримінальне правопорушення та зобов`язання даних посадових осіб внести відповідні відомості до ЄРДР та почати розслідування (а.с. 8).

Ухвалою слідчого судді Автозаводського районного суду м. Кременчука від 06 червня 2017 року зобов`язано керівника органу досудового розслідування Кременчуцького ВП ГУ НП в Полтавській області внести відомості про кримінальне правопорушення, викладене в заяві ОСОБА_1 від 23 травня 2017 року, яка була отримана відділом поліції цього ж дня, до Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с. 9-10).

Листом від 19 червня 2017 року Кременчуцький відділ поліції ГУ НП в Полтавській області повідомив ОСОБА_1 , що за його зверненням проведено перевірку, в ході якої не було виявлено ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст. 214 КПК України, оскільки наявний цивільний спір. Роз`яснено право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства (а.с. 11).

Листом за № 9663/115/107-2017 від 05 липня 2017 року Кременчуцьким відділом ГУ НП в Полтавській області повідомлено ОСОБА_1 про початок досудового розслідування та внесення відомостей 04 липня 2017 року про кримінальне правопорушення до ЄРДР (а.с. 12).

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що у зв`язку із неправомірними діями та бездіяльністю органів досудового розслідування при відмові у внесенні відомостей до ЄРДР за його повідомленням від 23 травня 2017 року, відмові виконувати ухвалу слідчого судді Автозаводського районного суду м. Кременчука від 06 червня 2017 року, потім пізніше внесення органом досудового розслідування все ж таки його повідомлення до ЄРДР, йому завдана моральна шкода, яка виразилась у необхідності змінювати його ритм життя, витрачати особистий час на оскарження до суду бездіяльності, що потягло тяганину з відновленням його прав.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що судове рішення, а саме ухвала слідчого судді про задоволення скарги заявника, який є позивачем у цій справі, на дії (бездіяльність) та процесуальні рішення слідчого органу досудового розслідування не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди.

Заявник (потерпілий) у кримінальному провадженні у разі незгоди з діями (бездіяльністю) органу досудового розслідування або прокуратури вправі їх оскаржити, що передбачено ст. 303 КПК України. Іншого способу захисту прав заявника (потерпілого) закон не передбачає.

У справі, що розглядається судом, обставини, з якими могло бути пов`язано порушення особистих немайнових прав ОСОБА_1 або його моральні страждання, обмежуються лише незаконністю процесуальних дій слідчого під час здійснення кримінального провадження.

Право на оскарження дій посадових осіб щодо невнесення до ЄРДР заяви ОСОБА_1 від 23 травня 2017 року про кримінальне правопорушення було реалізоване позивачем та ухвалою слідчого судді від 06 червня 2017 року скаргу позивача задоволено, зобов`язано керівника органу досудового розслідування Кременчуцького ВП ГУ НП в Полтавській області внести відомості про кримінальне правопорушення, викладені в заяві ОСОБА_1 від 23 травня 2017 року, до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Суд першої інстанції встановив, що реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінального провадження, не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача.

Зокрема, ухвала слідчого судді Автозаводського районного суду м. Кременчука від 06 червня 2017 року про задоволення скарги позивача про зобов`язання посадових осіб Кременчуцького ВП ГУ НП в Полтавській області внести відомості до ЄРДР за заявою позивача від 23 травня 2017 року свідчить про реалізацію ОСОБА_1 , передбаченого КПК України, права на оскарження дій або бездіяльності органів досудового розслідування і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1176 ЦК України.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 не надав суду належних і допустимих, достатніх та достовірних доказів на підтвердження доводів про заподіяння йому відповідачами моральної шкоди, яка згідно з частиною другою статті 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

З огляду на встановлене, суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю державної влади.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).        
Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Згідно з статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 

Відмовляючи позивачу у відшкодуванні моральної шкоди, суд першої інстанції, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, обґрунтовано виходив із недоведеності позовних вимог, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної йому шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача, що в силу вимог статті 81 ЦПК України року є процесуальним обов`язком позивача.
Так, суд першої інстанції правильно встановив, що дійсно мали факти порушення процесуальних прав позивача у справі ОСОБА_1 , який одночасно є заявником в кримінальному провадженні. Користуючись своїми правами, він в установленому кримінально - процесуальним кодексом порядку вживав відповідних дій на відновлення свого порушеного права.
Судовим рішенням, а саме ухвалою слідчого судді Автозаводського районного суду м. Кременчука від 06 червня 2017 року, що постановлена в порядку кримінального процесуального законодавства, права ОСОБА_1 були поновлені.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про порушення його прав, як заявника, є безпідставними, оскільки чинним КПК України передбачено механізми захисту прав учасника кримінального провадження, серед яких є оскарження дій слідчого до суду.
Цей правовий механізм є ефективним правовим заходом порушеним прав позивача у справі.
Крім того, ухвалою слідчого судді Автозаводського районного суду м. Кременчука від 06 червня 2017 року зобов`язано керівника органу досудового розслідування Кременчуцького ВП ГУ Національної поліції в Полтавській області внести відомості про кримінальне правопорушення, викладене в заяві ОСОБА_1 . При цьому, бездіяльність працівників даного органу досудового розслідування протиправною не визнавалась, тому підстави для висновку про заподіяння ОСОБА_1 моральної шкоди посадовими особами Кременчуцького ВП Головного управління Національної поліції в Полтавській області та наявності підстав для відшкодування цієї шкоди за рахунок Державного Бюджету України відсутні.
Суд першої інстанції правильно, виходячи зі змісту позовних вимог позивача у справі, оцінив надані докази на підтвердження факту заподіяння моральної шкоди та дійшов висновку про відсутність підстав для її відшкодування.
Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до змісту частини першої статті 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

За правилом частини другої статті 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.
Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду.
При цьому, сам факт реалізації позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого під час досудового розслідування, не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди.
Доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не є підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права. Наведені у апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavinandothersv. Ukraine, № 4909/04, § 58).
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції всебічно та об`єктивно з`ясував обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, правильно встановив правовідносини, що склалися між сторонами, й обґрунтовано відмовив ОСОБА_1 у задоволенні позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 – 384 ЦПК України олтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду  цивільних справ, - 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08 квітня 2021 року– залишити без змін.

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
       
       Повний текст постанови складено 23 червня 2021 року.

СУДДІ:                А. І. Дорош                 О. А. Лобов                 В. М. Триголов