ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/7116/20                Головуючий суддя І інстанції Зуб Г. А.
Провадження № 22-ц/818/638/21        Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи у спорах, що виникають  із сімейних відносин, з них
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2021 року                                                                м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого                                        Яцини В.Б.
суддів колегії                                        Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 17 серпня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом та просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь додаткові витрати на лікування неповнолітнього сина ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі у розмірі 10602,37 грн. 
Позов мотивовано тим, що позивач уклала шлюб з відповідачем, від якого у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням суду від 10.12.2019 року шлюб між сторонами було розірвано. Всі батьківські обов`язки, включаючи виховання, навчання і розвиток дитини, лікування та піклування про її здоров`я фактично виконує позивач самостійно. Відповідач не приймає жодної участі у вихованні дитини починаючи з липня 2019 року, добровільно матеріальну допомогу не надає, що ставить позивача разом з дитиною у скрутне матеріальне положення. 
Зазначає, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 29.10.2019 року з відповідача було стягнуто аліменти на утримання дитини в розмірі 2000 грн щомісячно, які відповідач сплачує, інших коштів не надає, хоча зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на дитину. 
Зауважує, що відповідач є здоровим та працездатним чоловіком, у власності якого є квартира, дві земельні ділянки, автомобіль, та інших осіб на своєму утриманні не має. Також відповідач є засновником ТОВ «УТК ПЛАСТ», та має зареєстровану зброю. У дитини діагностовано наступні захворювання: алергічний риніт (цілорічний); хронічний бронхіт з астматичним компонентом; лімфаденопатія; панкреатопатія; плоско-вальгусна деформація стоп ІІ ступеня; транзиторна вікова недостатність імунітету. Вказані хвороби мають досить серйозний характер та при неправильному та несвоєчасному лікуванні можуть загрожувати тяжкими наслідками для здоров`я. 
Вказує, що з січня 2018 року ОСОБА_3 три роки підряд проходить лікування методом алергенспецифічної імунотерапії, яка забезпечує зниження чутливості до алергену, усунення або зменшення вираженості клінічної симптоматики, що дозволяє знизити потребу пацієнта у протиалергійних лікарських препаратах. Також у дитини є проблеми з суглобами та проблеми з засвоєнням організмом білка. 
Також виявлено необхідність звернення до стоматолога та лікування 2 зубів. Дитина дуже часто хворіє, однак батько дитини не виявляє бажання щодо участі в утриманні та вихованні дитини, на неодноразові звернення позивача відповідач не реагує. 
Також зазначає, що у січні 2020 року дитина проходила лікування в Закарпатській області, смт. Солотвино, та під час перебування там позивачем витрачені кошти на харчування у кафе, на проїзд, лікування. Додаткові витрати на дитину склали більше 20000 грн, але підтверджуючі документи є тільки на суму 10602,37 грн., які позивач просить стягнути з відповідача. 
Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 17 серпня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати як необґрунтоване та незаконне, та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування скарги зазначено, що до позову було додано достатньо належних доказів понесених додаткових витрат. Зазначає, що вимога про стягнення з відповідача усіх понесених витрат ґрунтується на вимогах ч.2 ст.185 та ст.182 СК України, є обґрунтованими. Зауважує, що дитина дуже часто хворіє тому вона не має змоги працевлаштуватися.
Вказує, що відповідач є здоровою, та працездатною особо. У власності відповідача є квартира у центрі міста, дві земельні ділянки, автомобіль, також він є засновником ТОВ «УТК ПЛАСТ», є мисливцем та має зареєстровану зброю, тобто відповідач має можливість надавати грошову допомогу на утримання дитини. 
У відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Зазначає, що не має прибутку, працює неофіційно, розмір заробітної плати є нестабільним, має у користуванні автомобіль, проте він належить позивачу. Зауважує, що має бажання брати участь у вихованні дитини, проте позивач не дає бачитись з дитиною, у зв`язку з чим Київським районним судом м. Харкова розглядається справа про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною. Вказує, що щомісячно платить аліменти на утримання дитини. 
Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Колегія суддів, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Підстави для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін визначені у ст. 375 ЦПК України, за якою суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.
Згідно зі ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того,  що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи, оскільки позивачем в підтвердження позовних вимог не надано відповідних до вимог чинного законодавства доказів.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 10.12.2019 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був розірваний.
Від вказаного шлюбу сторони мають дитину ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1.
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 29.10.2019 року стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 у розмірі 2000 грн щомісяця, починаючи з 28.08.2019 року та до досягнення дитиною повноліття з подальшою індексацією відповідно до закону.

Позивач починаючи з 23.12.2013 року є непрацевлаштованою, та на разі з дитиною без реєстрації проживає з 12.08.2019 року за адресою: АДРЕСА_1 . 
Дитина має ряд медичних діагнозів, зокрема алергічний риніт, хронічний бронхіт, пакреатопатія, вікова недостатність імунітету тощо, що підтверджується наданою до суду медичною документацією, що змушує позивача нести додаткові витрати.
Згідно  ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно зі ст.7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Відповідно обов`язок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків.
За змістом статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).  
Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного суду України N 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено щодо передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазначені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.
Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема, необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат.  Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.
Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.
Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставин підлягають доведенню в судовому засіданні.
 Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дитину, суд послався на те, що позивач не довела належними доказами наявність таких витрат.
 Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не надано достовірних та належних доказів, які б свідчили про наявність додаткових витрат на дитину.
Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У якості доказів понесених додаткових витрат на дитину позивачем надані чеки на придбання ліків, продуктів харчування, оплата харчування, проїздні документи, квитанцію про благодійний внесок на суму 1890 грн. 
Додаткові витрати в позові розраховані наступним чином: проїздні документи на суму 2159,59 грн., копії чеків на придбання ліків на суму 4462,08 грн., оплата за проживанняя - 1890 грн., копії чеків на придбання продуктів харчування в магазині " Тиса " та одноразове харчування дитини в кафе «Статус» - 2090,70 грн. Загальна сума понесених витрат складає 10602,37 грн. 
З матеріалів справи вбачається, що позивачем надано суду першої інстанції на підтвердження доводів позову копії чеків на придбання ліків, проте в матеріалах справи відсутні докази того, що дитина в цей час хворіла, та їй було призначено саме ті ліки, які зазначені у чеку, оскільки в наданій медичній документації придбані згідно чеків ліки не були призначені лікарем.
Надана квитанція про сплату 1890 грн підтверджує внесення благодійного внеску, проте не підтверджує твердження позивача про витрати за проживання. 
Витрати позивача на оплату продуктів харчування та одноразове харчування у кафе «Статус» та інших витрат є такими, що пов`язані зі звичайним способом життя, а тому також не є додатковими витратами на дитину, що викликані особливими обставинами, а відтак колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо недоведеності вимог позивача щодо понесення нею зазначених додаткових витрат на дитину, які були б пов`язані з особливими здібностями дитини чи з необхідністю її лікування .
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.
За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні позову.  
Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.
При цьому позивач не позбавлена права повторного звернення до суду з аналогічним позовом, з наданням відповідних доказів на його підтвердження 
З огляду на те, що при ухваленні рішення районним судом було додержано норм матеріального і процесуального права, доводи скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України залишає скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Харкова від 17 серпня 2020 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 12 квітня 2021 року.

Головуючий -                                                 В.Б. Яцина

Судді -                                                                 І.В.Бурлака.

                                                                       О.М. Хорошевський.