ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5769/21 Справа № 175/4262/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Новік Л. М. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2021 року         колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

               головуючого – судді Демченко Е.Л.
               суддів – Куценко Т.Р., Макарова М.О. 
               при секретарі – Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 січня 2021 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства Укртелеком” про відшкодування моральної шкоди за акт дискримінації права на захист споживача, права на повагу до гідності фізичної особи, права на захист від неправомірних обмежень, права на участь у культурному житті шляхом здійснення творчої діяльності, що розпочався 01 грудня 2017 року і тягнеться далі та призвів до душевних страждань та суттєвого погіршення творчих здібностей, -

в с т а н о в и л а:

       У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства “Укртелеком” (далі — ПАТ “Укртелеком”) про відшкодування моральної шкоди за акт дискримінації права на захист споживача, права на повагу до гідності фізичної особи, права на захист від неправомірних обмежень, права на участь у культурному житті шляхом здійснення творчої діяльності, що розпочався 01 грудня 2017 року і тягнеться далі та призвів до душевних страждань та суттєвого погіршення творчих здібностей.        Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 січня 2021 року у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 відмовлено. 
       Не погодившись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 січня 2021 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. 
       Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позовні вимоги у даній справі не є тотожними вимогам у справі №175/685/17-ц.
       Правом на надання відзиву на апеляційну скаргу відповідач по справі не скористався. 
       Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
       Відмовляючи у відкритті провадження суд першої інстанції керувався вимогами п.2 ч.1 ст.186 ЦПК України та зазначав, що підстави позову у даній справі охоплюються підставами позову у справі №175/685/17-ц, обидві справи мають той самий предмет спору, а доповнення його новими обставинами (стосовно того, що йому завдано душевних страждань та суттєво погіршило творчі здібності у формі втрати здатність створювати зображення гладіолусів та передати у власність грошові кошти в сумі 8 000 0000 доларів США) при збереженні в ньому первісних обставин, норм матеріального чи процесуального права не є зміною предмету або підстав позову. 
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції у зв`язку з наступним. 
       Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
       Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права.
       Відповідно до пункту 2 частини першої статті 186 ЦПК України суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.
       Відмова у відкритті провадження у справі у цьому разі можлива за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який подано.
       Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
       У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.
       Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.
       Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.
       Встановлена цивільним процесуальним законом неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках набрання рішенням суду законної сили, яке згідно ст.129-1 Конституції України та ст.18 ЦПК України є обов`язковим для усіх органів та осіб.
       Таке повністю узгоджується із принципом юридичної визначеності, який є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права і відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень («що вирішено - вирішено і не має переглядатися до безмежності»). Європейський суд з справ людини у рішеннях від 25 липня 2002 року у справі «Совтрансавто-Холдинг» проти України», від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України» зазначав, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності (визначеності), який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів, а сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи (рішення від 24 липня 2003 року у справі «Рябих проти Росії», заява №52854/99).
       У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі №917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) вказано, що «предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу». 
       Так, ОСОБА_1 в цій цивільній справі просить суд зобов`язати ПАТ “Укртелеком” відшкодувати йому моральну шкоду, завдану актом дискримінації його права на захист споживача, права на повагу до його гідності, права на участь у культурному житті шляхом здійснення творчої діяльності, права на захист від неправомірних обтяжень (котрим відповідач завдав йому душевних страждань та суттєво погіршив його творчі здібності у формі витрати здатності створювати зображення гладіолусів) в сумі 8 000 000 доларів США; зобов`язати ПАТ “Укртелеком” спростувати твердження про те, що він є боржником. 
       Судом першої інстанції вірно встановлено, що справа №175/685/17-ц за позовною заявою ОСОБА_1 до ПАТ «Укртелеком» про відшкодування моральної шкоди, завданої актом дискримінації права на захист споживача, права на повагу до гідності фізичної особи, права на захист споживача, права на захист від неправомірних обмежень, що призвело до втрати творчих здібностей, у якій було закрито провадження є тотожною даній справі. 
       Підставами позову у даній справі є погіршення творчих здібностей позивача у формі втрати здатності створювати зображення гладіолусів, а підставами позову у справі №175/685/17-ц було погіршення творчих здібностей позивача у формі втрати здатності створювати зображення фіалок.
       Колегія суддів звертає увагу на те, що підстави необґрунтованого (на думку позивача) нарахування заборгованості з оплати телекомунікаційних послуг згідно рахунків за січень і травень 2017 року, внаслідок чого у нього погіршились творчі здібності і предмет позову (вимога про відшкодування моральної шкоди) у цих справах є тотожними.
       По суті підставою позову є необґрунтоване (на думку позивача) нарахування відповідачем заборгованості за надані телекомунікаційні послуги, що завдали моральної шкоди позивачу, а його предметом вимога про відшкодування моральної шкоди. При цьому зміна розміру відшкодування (як в сторону зменшення, так і в сторону збільшення) за незмінності підстав позову, не може свідчити про зміну предмета позову.
       Посилання у позовах на різні назви квітів (гладіолуси у даній справі та фіалки в справі №175/685/17-ц), щодо створення зображень яких (як зазначає позивач) у нього погіршились творчі здібності, не свідчить про зміну підстав позову, оскільки в цьому випадку такою підставою може бути погіршення творчих здібностей як елемент (вираження) моральної шкоди.
       Ураховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2019 року провадження по справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав було закрито.  
       Висновок суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.
       Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення процесуального питання.
       За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження в цій справі є такою, що відповідає вимогам процесуального закону, тому підстав для її скасування не вбачається.
       Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:

       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.

       Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 січня 2021 року залишити без змін.

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 

               Головуючий:                                         Демченко Е.Л.

               Судді:                                                Куценко Т.Р. 
                                                                                                              Макаров М.О.