Ухвала

Іменем України
22 квітня 2021 року
м. Київ
Справа № 947/10476/20
Провадження № 51-1991 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого            ОСОБА_1 ,
суддів:                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Київського районного суду м. Одеси від 29 вересня 2020 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від  25  січня 2021 року щодо останнього,
встановив:
За вироком Київського районного суду м. Одеси від 29 вересня 2020 року
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 
засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до основного покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. 
Вироком вирішено цивільний позов та питання речових доказів у провадженні. 
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 25 січня 2021 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни. 
За обставин, встановлених судом та детально викладених у вироку суду першої інстанції, ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він, 07 березня 2020 року приблизно об 11:50 год, знаходячись за місцем проживання в коридорі квартири АДРЕСА_2 , у ході конфлікту зі ОСОБА_6 , діючи умисно, з метою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, наніс останньому один удар ножем в область лівого плечового суглоба, спричинивши ОСОБА_6 колото-різану рану, яка відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень. Після чого, не маючи наміру зупинятися в своїх неправомірних діях, ОСОБА_5 наніс ОСОБА_6 другий удар в область задньої поверхні грудної клітки, спричинивши потерпілому колото-різане поранення, проникаюче в ліву плевральну порожнину з ушкодженням лівої легені, що призвело до внутрішньої плевральної кровотечі та пневмотораксом (потрапляння повітря в плевральну порожнину), яке за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння. 
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, просить змінити рішення суду першої та апеляційної інстанцій в частині призначеного покарання, звільнивши засудженого ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням. 
Обґрунтовуючи свої вимоги вказує, що з огляду на всі обставини, які пом`якшують покарання, дані про особу винного, позицію потерпілого, вважає, що є підстави для звільнення засудженого ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, з встановленням іспитового строку.
Крім того, вказує, що всупереч приписам ст. 419 КПК України, апеляційний суд, залишаючи його апеляційну скаргу без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції не зазначив підстав, з яких скаргу визнав необґрунтованою, чим істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону.
Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів касаційного суду не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з наведених у ній мотивів, з огляду на наступне 
Відповідно до положень ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Винуватість ОСОБА_5 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, доведеність цього обвинувачення та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст.  121  КК України, а також вид і розмір призначеного засудженому основного покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки, в касаційній скарзі захисником не оспорюються.
Разом із тим, доводи касаційної скарги захисника щодо можливості звільнення засудженого ОСОБА_5 , на підставі ст. 75 КК України, від відбування покарання з випробуванням, є необґрунтованими.
Так, відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинене кримінальне правопорушення, визначаються статтею 69 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Як убачається зі змісту вироку суду першої інстанції, обґрунтовуючи висновок щодо заходу примусу засудженому ОСОБА_5 , суд врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України, класифікується як тяжкий злочин, дані про особу винного, який раніше не судимий, працював в ЗОШ №  51, неодружений, має на утриманні матір, яка є особою з інвалідністю.
При призначенні покарання суд визнав обставини, які пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданого збитку потерпілому. 
Врахувавши зазначене, наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання, думку потерпілого, який вимог матеріального і морального характеру до засудженого не мав, суд умотивувавши своє рішення, обґрунтовано прийшов до висновку про застосування до засудженого положень ст. 69 КК України тапризначив засудженому ОСОБА_5 основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 1 ст. 121 КК України, у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
При цьому, врахувавши тяжкість злочину, особу винного, конкретні обставини справи та наслідки вчиненого злочину, суд не знайшов підстав для звільнення засудженого ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст. 419 КПК України, детально перевірив викладені в апеляційній скарзі доводи, які за своїм змістом є аналогічні доводам касаційної скарги та визнав їх необґрунтованими, навівши в рішенні належні та достатні мотиви їх спростування.
Постановлена за результатами розгляду апеляційної скарги сторони захисту ухвала апеляційного суду є належним чином вмотивованою та обґрунтованою і відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
На думку колегії суддів, призначене судом першої інстанції основне покарання засудженому ОСОБА_5 із застосуванням положень ст. 69 КК України, яке залишено апеляційним судом без зміни, відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Підстав для застосування щодо ОСОБА_5 положень ст. 75 КК України і звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, про що захисник порушує у касаційній скарзі, колегія суддів не вбачає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставами для скасування оскаржуваних судових рішень, не встановлено.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає. 
Отже, обґрунтування касаційної скарги захисника не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження та з касаційної скарги і доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, тому колегія суддів касаційного суду приходить до висновку, що у відкритті касаційного провадження захиснику ОСОБА_4 за його касаційною скаргою слід відмовити.
На підставі викладеного та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Київського районного суду м. Одеси від 29 вересня 2020 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 25 січня 2021 року щодо останнього.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                       ОСОБА_2                                           ОСОБА_3