Справа № 463/801/19                                Головуючий у 1 інстанції: Жовнір Г.Б. 
Провадження № 22-ц/811/3233/20                 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

22 червня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.
секретаря: Івасюти М.В. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 01 жовтня 2020 року, -

ВСТАНОВИВ:

у липні 2020 року ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 ,  ОСОБА_1  звернулися до суду із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні, в якій просять:
-замінити боржника, ОСОБА_3 на ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 59249299 в справі № 463/801/19;
-замінити боржника, ОСОБА_4 на ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 59221179 у справі № 463/801/19. 
Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 01 жовтня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 відмовлено.
Ухвалу суду оскаржив представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі покликається на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для розгляду справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи. 
Апелянт стверджує, що ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 19 квітня 2019 року у справі № 463/801/19 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 за участі третьої особи, Інспекції ДАБК у м. Львові, про усунення перешкод в користуванні та знесення самочинного будівництва задоволено заяву про забезпечення позову та заборонено ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проводити будівельні роботи на об`єкті «Реконструкція з розширенням житлового будинку на АДРЕСА_1 за рахунок прибудови та надбудови під родинний будинок». Зазначає, що постановами державного виконавця Базилевича О.О. від 03.06.2019 року відкрито наступні виконавчі провадження: № 59249299, де боржником є ОСОБА_3 , № НОМЕР_1 , де боржником є ОСОБА_4 та № 59249453, де боржником є ОСОБА_1 . Вважає, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа, мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Вказує, що власником житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки по АДРЕСА_1 , площею 0,05 га є ОСОБА_1 , а інші боржники не мають відношення до реконструкції вищезазначеного будинку. З наведених підстав просить ухвалу суду скасувати та задовольнити заяву в повному обсязі. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відмовляючи у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_3 є співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 , а заявниками не доведено підстав для заміни боржника у виконавчому провадженні.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.
Частиною 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» у  разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
Відповідно до ч. 1 ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.
Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець (ч. 2 ст. 442 ЦПК України).
При цьому процесуальне правонаступництво можна визначити як заміну сторони чи третьої особи у спірних або встановлених судом правовідносинах внаслідок зміни суб`єктів права або обов`язку в матеріальних правовідносинах. Тобто, спочатку має відбутися зміна у матеріальних відносинах, щодо яких розглянутий спір, а потім, як наслідок, здійснене процесуальне правонаступництво. 
З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 221100485 від 20.08.2020 року вбачається, що житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 87.1 кв.м., житловою площею 57.3 кв.м. належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_7 з часткою в розмірі 31/100, ОСОБА_4 з часткою в розмірі 31/100 та ОСОБА_1 з часткою в розмірі 38/100.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відсутні підстави для заміни боржників ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у виконавчих провадженнях № 59221179 та № 59249299 відповідно.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не є власниками житлового будинку АДРЕСА_1 спростовуються матеріалами справи.
Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт покликається на те, що до заяви про заміну сторони у виконавчому провадження додано свідоцтво про право власності № НОМЕР_2 від 23 серпня 2012 року та державний акт на право власності на земельну ділянку від 28 вересня 2006 року, які, підтверджують право власності ОСОБА_1 на житловий будинок в цілому, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0500 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та призначена для обслуговування даного житлового будинку.
Разом з тим, подані заявниками докази не можуть братися до уваги, оскільки Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 221100485 від 20.08.2020 року підтверджується, що крім ОСОБА_1 співвласниками будинку АДРЕСА_1 є також ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що свідчить про відсутність підстав для їх заміни у виконавчих провадженнях.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки оскаржувана ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 01 жовтня 2020 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення постанови.
Постанова складена 22.06.2021 року.

Головуючий: Шеремета Н. О.

Судді: Ванівський О.М. 

Цяцяк Р.П.