ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4193/21 Справа № 212/6108/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Чайкін І. Б. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2021 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 212/6108/20
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді – Зубакової В.П., 
суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.,
секретар судового засідання: Євтодій К.С.
сторони:
позивач – ОСОБА_1 , 
відповідачка – ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження,апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 січня 2021 року, яке ухвалене суддею Чайкіним І.Б. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 28 січня 2021 року -,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про зменшення розміру аліментів.
В обґрунтування позову зазначив, що на підставі рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 серпня 2012 року з нього на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на місяць, щомісячно, починаючи з 17 липня 2012 року та до досягнення сином повноліття. 
На теперішній час його сімейне становище змінилося, він одружився з ОСОБА_7 . ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син – ОСОБА_8 , який знаходиться на його утриманні, а дружина знаходиться в декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.
Крім того, рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 вересня 2017 року з ОСОБА_1 стягнуто аліменти в розмірі 1/6 частини, з усіх видів заробітної плати (доходу), на утримання малолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щомісяця, до його повноліття, на користь матері ОСОБА_10 .
Позивач вважає, що через скрутне матеріальне становище, він не має змоги платити аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) на утримання малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому просив зменшити розмір стягнутих з нього рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 серпня 2012 року аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_3 з 1/4 частини заробітку до 1/8 частини заробітку, але не менше 50% від встановленого прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 січня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів - задоволено.
Зменшено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 , за рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 серпня 2012 року на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1  на користь  ОСОБА_11 , з 1/4 до 1/8 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 50% від встановленого прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку, та стягувати аліменти у зменшеному розмірі від дня набрання цим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду в частині зменшення розміру аліментів на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 1/4 частини до 1/8 частини з усіх видів заробітку та ухвалити нове рішення про зменшення розміру аліментів на утримання сина ОСОБА_12 з 1/4 до 1/6 частини з усіх видів заробітку позивача, посилаючись на необґрунтованість судового рішення. 
Вказує, що позивач має трьох дітей від трьох шлюбів, на утримання їх спільного сина позивач сплачує аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходу щомісячно, на другу дитину – 1/6 частину, на третю дитину – 1/4 частину. 
Вважає, що позивач повинен сплачувати на кожну дитину по 1/6 частині з усіх видів його доходу, щомісячно. 
Зазначає, що суд першої інстанції зменшуючи розмір аліментів на їх спільного з позивачем сина, проігнорував вимоги ч.5 ст.183 СК України.
На думку відповідачки, суд не надав оцінку тому факту, що позивач проживає однією сім`єю з третьою дружиною, яка отримує аліменти на їх спільного сина, крім того, рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 січня 2021 року позивачу відмовлено у задоволенні позову до ОСОБА_5 про зменшення аліментів на утримання їх спільної дитини з 1/6 до 1/8 частини. 
У відзиві на апеляційну скаргу до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до них документів іншим учасникам справи,позивач зазначив, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, відповідачку ОСОБА_2 та її адвоката Бойченко Л.П., які, кожна окремо, наполягали на доводах апеляційної скарги та просили її задовольнити, позивача ОСОБА_1 та його адвоката Новака А.М., які заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили залишити її без задоволення, третю особу ОСОБА_5 , яка просила апеляційну скаргу задовольнити, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у позивача, в зв`язку із зміною сімейного стану, змінилося матеріальне становище, що є підставою для зменшення розміру аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_11 на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.05.2013 року з 1/4 до 1/8 частини заробітку.
Проте, колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав 
За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.
Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.
При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.
Суд першої інстанції ухвалюючи рішення названих вимог закону не дотримався.
Судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 серпня 2012 року з позивача на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на місяць, щомісячно, починаючи з 17 липня 2012 року та до досягнення сином повноліття (а.с.9).
ОСОБА_1 та ОСОБА_10 ( НОМЕР_1 ) зареєстрували шлюб 29 серпня 2014 року у Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби криворізького управління Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 670 (а.с.11).
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 батьком ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_1 , а матір`ю - ОСОБА_10 , актовий запис № 247 ( а.с.12).
Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 вересня 2017 року з ОСОБА_1 стягнуто аліменти в розмірі 1/6 частини, з усіх видів заробітної плати (доходу), на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щомісяця, до його повноліття, на користь матері ОСОБА_10 (а.с.13).
Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 листопада 2017 року шлюб між ОСОБА_10 та ОСОБА_1 розірвано (а.с. 14).
ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ( ОСОБА_13 ) зареєстрували шлюб 26 жовтня 2019 року у Покровському районному у місті Кривому Розі відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби криворізького управління Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 683 (а.с.15).
Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 01 липня 2020 року відповідачка ОСОБА_3 змінила прізвище на « ОСОБА_14 » (а.с. 64). 
Відповідно до свідоцтва про народження серії  НОМЕР_4  батьком ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_5 , є ОСОБА_1 , а матір`ю - ОСОБА_4 , актовий запис № 1 ( а.с.19).
Відповідно до Наказу № 587-в від 06.05.2020 року, виданого ТОВ «МІТІНВЕСТ-КРИВОРІЗЬКИЙ РЕМОНТНО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД» ОСОБА_15 з 05.05.2020 року по 21.02.2023 року перебуває у відпустці по догляду за дитиною (сином ОСОБА_16 ) до досягнення ним трирічного віку ( а.с. 24).
Згідно довідки № 10/3392 від 22.06.2020 року ОСОБА_1 з 01.08.2019 року працює директором з операційних поліпшень у ПРИВАТНОМУ АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВІ «ІНГУЛЕЦЬКИЙ ГІРНИЧО –ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ», загальний дохід за період з 01.08.2019 року по 30.06.2020 року складає 1 156854 грн. 17 коп., середньомісячний заробіток, після відрахування утриманих обов`язкових платежів, складає 77 559 грн. 21 коп. ( а.с. 26-27).
Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.
За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.
Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).
Статтею 51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька.
Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олссон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року за № 2402-ІІІ, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Отже, закон покладає на батьків обов`язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям у розмірі, необхідному для забезпечення належного та достатнього рівня життя дитини та її всебічного розвитку. Водночас, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.
Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Положенням ч.1 ст.182 СК України передбачено, що суд при визначенні аліментів враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у звязку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13.
Таким чином, виходячи з наведеного положення закону, при вирішення вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів.
На думку колегії суддів, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відповідачки ОСОБА_2 про те, що позивач повинен сплачувати на кожну дитину, яка знаходиться на його утриманні, по 1/6 частині з усіх видів його доходу, щомісячно.
Колегія суддів зауважує, що закон покладає на батьків обов`язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям у розмірі, необхідному для забезпечення належного та достатнього рівня життя дитини та її всебічного розвитку. Водночас, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.
Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.
Враховуючи вищевикладене та, приймаючи до уваги, що позивач офіційно працює, наявність аліментних зобов`язань, обов`язку сплачувати аліменти, крім того, економічний стан країни в цілому, а також пріоритет як найкращих інтересів дитини, її право на належний рівень життя, те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, колегія суддів приходить до висновку, що  позивач має можливість сплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) позивача щомісячно. Визначений розмір не буде надмірним тягарем для позивача, а буде відповідати інтересам дитини, зокрема,саме такий розмір відповідатиме встановленому ст. 2 Конвенції ООН про права дитини принципу рівності прав дітей, враховуючи баланс інтересів дитини та матеріальних можливостей батька.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, у зв`язку з чим скасовує рішення суду з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, згідно п.3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, та приймає нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 367, 374, п. 3 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_2  – задовольнити.
Рішення Жовтневого районного суду  міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 січня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів задовольнити частково.
Зменшити розмір стягнутих з  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП:  НОМЕР_5  на підставі рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 серпня 2012 року у цивільній справі № 0413/8020/12 на користьОСОБА_11 ,  ІНФОРМАЦІЯ_7 , аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1   з 1/4 до 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 , до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% від встановленого прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне рішення суду складено 14 червня 2021 року.

Головуючий:

Судді: