УХВАЛА

23 квітня 2021 року 
м. Київ
справа № 591/2864/14-а
адміністративне провадження № К/9901/1378/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Н.В. Коваленко,
суддів: В.М. Бевзенка, С.М. Чиркіна,
перевіривши касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 07 лютого 2020 року про закриття провадження у справі та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 04 червня 2020 року у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради, треті особи - Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання наказу нечинним,

У С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради, треті особи - ФОП ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання наказу нечинним.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 07 лютого 2020 року закрито провадження у справі за позовом ФОП ОСОБА_1 до Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради, треті особи - ФОП ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання наказу нечинним.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 04 червня 2020 року ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 07 лютого 2020 року про закриття провадження у справі скасовано. Прийнято нову постанову, якою провадження у справі закрито.

Не погоджуючись із рішеннями суду першої та апеляційної інстанції, ФОП ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.

Ухвалою Верховного Суду від 29 січня 2021 року касаційну скаргу залишено без руху з підстав її невідповідності вимогам статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки скаржником не сплачено судовий збір. В задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору відмовлено. Скаржнику надано десятиденний строк на усунення недоліків касаційної скарги з дня отримання ухвали шляхом сплати судового збору або надання доказів, які свідчать про відсутність у скаржника доходу протягом 2020 року.

10 березня 2021 року до Верховного Суду надійшла заява ФОП ОСОБА_1 , в якій він просить звільнити його від сплати судового збору.  В якості доказів, які, на його думку, дозволяють вирішити питання про звільнення від сплати судового збору скаржником надано наступні документи: довідку Головного управління Пенсійного фонду України від 05 лютого 2021 року № 6229, довідку Сумської районної філії Сумського обласного центру зайнятості від 08 лютого 2021 року № 39, довідку Сумської районної філії Сумського обласного центру зайнятості від 08 лютого 2021 року № 40, довідку Головного управління ДПС у Сумській області від 09 лютого 2021 року № 435/АП/18-28-65-01-10, відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків від 05 лютого 2021 року.

Вирішуючи питання щодо можливості звільнення ФОП ОСОБА_1 від сплати судового збору, колегія суддів виходить із такого.
Частиною 1    статті 133 Кодексу адміністративного судочинства України    передбачено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.
З преамбули Закону України «Про судовий збір» вбачається, що цей Закон визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.
Відповідно до    статті 1 цього Закону    судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.
Питання відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати врегульоване статтею 8 Закону України «Про судовий збір», норма якої є спеціальною.
Як убачається зі змісту цієї норми, існує три умови, за яких суд, враховуючи майновий стан сторони та за її клопотанням, може відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення (частина перша    статті 8 Закону України «Про судовий збір»), зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати (частина друга цієї ж статті):
1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або
2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або
3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди 
З аналізу    статті 8 Закону України «Про судовий збір»    чітко вбачається, що умови визначені статтею 8 є диференційовані за суб`єктним та предметним застосуванням.
Так, умови, визначені у пунктах 1 та 2 частини першої статті 8, можуть застосовуватися лише до фізичних осіб, котрі перебувають у такому фінансовому стані, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру їх річного доходу, та до фізичних осіб, що мають певний соціальний статус, підтверджений державою, - є військовослужбовцями, батьками, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; одинокими матерями (батьками), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; особами, які діють в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.
Щодо третьої умови, визначеної у пункті 3 частини першої статті 8, то законодавець, застосувавши слово «або», не визначив можливість її застосування за суб`єктом застосування, в той же час визначив коло предмету спору, коли така умова може застосовуватись, - лише у разі, коли предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю, тобто особистих майнових та особистих немайнових прав фізичних осіб.
Із системного аналізу змісту норм зазначеної статті убачається, що положення пунктів 1 та 2 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» не поширюються на фізичних осіб-підприємців, незалежно від наявності майнового критерію (майнового стану учасника справи - фізичної особи-підприємця), а положення пункту 3 частини першої    статті 8 Закону України «Про судовий збір»    можуть бути застосовані до фізичної особи-підприємця за наявності майнового критерію, але тільки у справах, визначених цим пунктом, тобто предметом позову у яких є    захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
Предметом справи, що розглядається, не є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю, тому підстави для розгляду касаційним судом питання про звільнення від сплати судового збору відсутні.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що на фізичних осіб-підприємців не розповсюджуються норми частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір», а відтак в задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору слід відмовити.
Разом із касаційною скаргою, ФОП ОСОБА_1 подано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Зарічного районного суду м. Суми від 07 лютого 2020 року та постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 04 червня 2020 року.

Поважність причин пропуску скаржник обґрунтовує тим, що ухвалою Верховного Суду від 08 вересня 2020 року ФОП ОСОБА_1 поновлено строк на касаційне оскарження, касаційну скаргу залишено без руху.

Ухвалою Верховного Суду від 09 листопада 2020 року касаційну скаргу ФОП ОСОБА_1 повернуто у зв`язку із спливом строку на усунення недоліків касаційної скарги. Копію ухвали Верховного Суду про залишення касаційної скарги без руху від 09 листопада 2020 року він отримав 10 жовтня 2020 року, що підтверджується поштовим конвертом, супровідним листом Верховного Суду та довідкою Сумської дирекції АТ «Укрпошти» ВПЗ Суми 18 від 28 жовтня 2020 року. Однак, не зміг у строки визначені судом, виконати вимоги ухвали суду, оскільки захворів та перебував на лікарняному з 12 жовтня 2020 року по 02 листопада 2020 року, що підтверджується довідкою Комунальної установи Сумська клінічна лікарня № 5 (м. Суми, вул. Вовчка, буд. 2).

Ухвалу Верховного Суду від 09 листопада 2020 року, якою повернуто касаційну скаргу, скаржник отримав 17 грудня 2020 року, що підтверджується довідкою Сумської дирекції АТ «Укрпошта» ВПЗ Суми 18.

З 17 грудня 2020 року по 06 січня 2021 року   ОСОБА_1 захворів та перебував на лікарняному, що підтверджується довідкою Комунальної установи Сумська клінічна лікарня № 5 (м. Суми, вул. М. Вовчка, буд. 2).

До Верховного Суду з касаційною скаргою ФОП ОСОБА_1 повторно  звернувся 11 січня 2021 року, що підтверджується відтиском штемпелю на поштовому конверті.

Відповідно до частини другої статті 329 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. 

Встановлення процесуальних строків процесуальним законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених    Кодексом адміністративного судочинства    процесуальних обов`язків.

Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21 грудня 2010 року, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року, заява №23436/03).

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Підстави пропуску строку касаційного оскарження можуть бути визнані поважними, строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання касаційної скарги.

Відповідно до довідки Комунальної установи Сумська клінічна лікарня № 5 (м. Суми, вул. М. Вовчка, буд. 2) ОСОБА_1 з 12 жовтня 2020 року по 02 листопада 2020 року та з 17 грудня 2020 року по 06 січня 2021 року перебував на амбулаторному лікуванні в домашньому режимі, що позбавило його можливості вчасно виконати вимоги ухвали Верховного Суду від 08 вересня 2020 року.

Розглянувши вказане клопотання, колегія суддів дійшла висновку про поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження та наявність підстав для його поновлення.

Згідно з частиною другою статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

У пункті 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Враховуючи те, що станом на 22 квітня 2021 року скаржником не виконано вимоги ухвали Верховного Суду від 29 січня 2021 року про залишення касаційної скарги без руху, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 1 частини четвертої статті 169 та частини другої статті 332 КАС України.

Відповідно до частини другої статті 332 та частини восьмої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись статтями 169, 330, 332 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1.          Визнати поважними причини пропуску строку на касаційне оскарження та поновити Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 04 червня 2020 року.

2.          Відмовити Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 в задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору.

3.          Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 07 лютого 2020 року про закриття провадження у справі та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 04 червня 2020 року у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради, треті особи - Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання наказу нечинним,- повернути особі, яка її подала.

4.          Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 цього Кодексу. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги, разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.  

Суддя-доповідач                                                                                           Н.В. Коваленко

Суддя                                                                                                              В.М. Бевзенко

Суддя                                                                                                              С.М. Чиркін