ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2021 р.	Справа № 591/1040/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Перцової Т.С. ,  Жигилія С.П. ,
за участю секретаря судового засідання Севастьянової А.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 19.03.2021 (головуючий суддя І інстанції: С.М. Глазько) по справі № 591/1040/21
за позовом            ОСОБА_1  
до           Ковпаківського відділу державної виконавчої служби міста Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) ,           начальника Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Мозгового Дениса Олеговича ,           Державної казначейської служби України  
про визнання рішення, дій та бездіяльності протиправними, стягнення шкоди,
ВСТАНОВИВ:
У лютому 2021 року   ОСОБА_1 (далі- позивач) звернувся до Зарічного районного суду м. Суми з позовом, в якому просив:
- відповідно до положень ст. 245 КАС України визнати протиправними рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та його начальника за примусове безпідставне стягнення з позивача коштів за скасованою Постановою ВП №28112928 від 05 лютого 2013 року на суму 13 215,49 грн.;
- відповідно повноважень ст. 245 КАС України визнати невчинення відповідачами імперативно встановлених вимог щодо негайного припинення порушень конституційних прав позивача на особисте майно встановленою, а також, що заборонена законодавством непряма дискримінація громадянина похилого віку в припиненні порушень щодо забезпечення володіння відповідним майном мала місце, а доказ про їх відсутність покласти на відповідача;
- стягнути з Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 відповідно до вимог ст. 23, 1167, 1173, 1174 ЦК України: 
моральну шкоду, згідно обґрунтування ціни позову станом на 01 лютого 2021 року в сумі 500 000,00 грн.;
матеріальну шкоду у розмірі безпідставно стягнутих коштів з врахуванням штрафних санкцій шляхом списання Державною казначейською службою України з рахунку державного бюджету на користь позивача згідно розрахунку ціни позову станом на 01 лютого 2021 року в сумі 44 906,22 грн.
Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 23.02.2021 адміністративну справу передано за підсудністю до Сумського окружного адміністративного суду.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 19.03.2021 відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі .
Не погоджуючись з ухвалою суду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати  та направити справу на розгляд суду першої інстанції.
В обґрунтування зазначає, що за своїм характером цей спір є публічно-правовим і його належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, позивач оскаржує бездіяльність органу державної виконавчої служби не як сторона виконавчого провадження та боржник.
Обставини, що позивач не  є стороною у виконавчому провадженні № 28112928, а тому не може оскаржувати дії та бездіяльність відповідачів в порядку господарського судочинства, встановлені ухвалою Господарського суду Сумської області від 05.10.2016 у справі № 591/5495/16-а та постановою Зарічного районного суду м. Суми від 16.11.2016 по справі № 591/5495/16-а, які безпідставно не враховані судом першої інстанції.
Просив розглядати справу за його відсутності.
Ковпаківський відділ державної виконавчої служби міста Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), начальник Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Мозговий Д.О. надали відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначили, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, проте як обґрунтування  апеляційної скарги  не містить необхідних доказів та фактів, які б надали підстави скасування ухвали суду від 19.02.2021.
Державна казначейська служба України не надала відзив на апеляційну скаргу.
Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що постановою Верховного Суду від 10.09.2020 по справі № 818/30/16 за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного територіального управілння юстиції в Сумській області про визнання протиправними рішення і бездіяльності, відшкодування шкоди встановлено, що в провадженні Ковпаківського відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції (в подальшому відділ державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції) перебувало виконавче провадження № 28112928, відкрите 19 липня 2011 року на підставі наказу №14/196-09 Господарського суду Сумської області про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь КУ "Сумська міська клінічна лікарня № 1" коштів у сумі 67 729,37 грн.
Під час здійснення  виконавчого провадження №28112928 державним виконавцем прийнято  постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію інші доходи ОСОБА_1 (боржника) від 5 лютого 2013 року, яку направлено для виконання за місцем отримання ним пенсії. 
Ухвалою Господарського суду Сумської області від 21 серпня 2014 року у справі №14/196-09 визнано протиправними дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції при винесенні постанови ВП №28112928 від 5 лютого 2013 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію інші доходи ОСОБА_1 , скасовано постанову і зобов`язано відділ державної виконавчої служби закрити виконавче провадження ВП №28112928.
На виконання ухвали суду державний виконавець прийняв постанову про закінчення виконавчого провадження від 26.08.2014.
В ході здійснення виконавчого провадження з позивача стягнуто кошти, які державним виконавцем перераховано стягувачу в сумі 13 215,49 грн.
Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
В позовній заяві позивач вказує, що у подальшому ним вживались численні заходи щодо оскарження дій та рішень відповідача щодо примусового стягнення вказаної суми та її повернення, проте кошти останньому не повернуті.
Вважаючи протиправною бездіяльність виконавчої служби з приводу повернення коштів, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем фактично оскаржуються дії, бездіяльність органу виконавчої служби, під час виконання судового рішення, ухваленого в порядку Господарського процесуального кодексу України, при стягнення з нього, як боржника у виконавчому провадженні суми боргу, а тому цей спір належить розглядати в порядку господарського судочинства.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Завданням адміністративного судочинства в силу ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Віднесення судового спору до тієї чи іншої юрисдикції залежить від сукупності умов, за яких справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства. Такими умовами, зокрема, є: суб`єктний склад сторін, предмет спору і характер спірних правовідносин. Крім того, такою умовою може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в порядку якого розглядається визначена категорія справ.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.
Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця визначені статтею 287 КАС України.
Так, ч. 1 ст. 287 КАС України встановлено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Частиною 3 вказаної статті визначено, що відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби, а у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця - приватний виконавець.
Відповідно до ч. 5 ст. 287 КАС України адміністративні справи з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень, ухвалених місцевим загальним судом як адміністративним судом, розглядаються місцевим загальним судом як адміністративним судом, який видав виконавчий лист.
За приписами ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Отже, наведені норми закріплюють загальне правило оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень до того суду, який ухвалив вказане рішення.
Відповідно до ст. 339 ГПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.
Відповідно до ст. 338 ГПК України процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом.
Верховний суд у постанові від 29 жовтня 2020 року у справі №380/1469/20 зазначив, що юрисдикція спорів про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, вчинених на виконання судових рішень, залежить, зокрема, від суду, який видав виконавчий документ, при цьому, якщо закон установлює інший, ніж за правилами адміністративного судочинства, порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів щодо розгляду таких скарг.
Таким чином, справи щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності державного або приватного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого в межах господарського судочинства та згідно з нормами Господарського процесуального кодексу України, підлягають розгляду відповідним господарським судом, який розглянув справу як суд першої інстанції та який видав виконавчий документ.
Вказані висновки відповідають правовій позиції Верховного суду, викладеній в постанові від 05.03.2021 у справі № 640/19503/19.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, ОСОБА_1 оскаржує до адміністративного суду бездіяльність суб`єктів владних повноважень – Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та його начальника з приводу неповернення безпідставно стягнутих з нього,  коштів  у виконавчому провадженні №28112928, в якому він був боржником як фізична особа-підприємець, відкритому на виконання наказу Господарського суду Сумської області №14/196-09.
З огляду на те, що даний спір фактично стосується порушення прав особи під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ГПК України, в якому позивач був стороною виконавчого провадження, вірним є висновок суду першої інстанції, що заявлені позивачем позовні вимоги не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки законодавством передбачений інший порядок оскарження дій виконавця, які вчинені ним безпосередньо з метою виконання рішення господарського суду у справі господарської юрисдикції.
При цьому, колегія суддів зауважує, що зміна статусу у скаржника з фізичної особи -підприємця на фізичну особу не змінює правової природи спору .
Доводи скаржника,  що він не є боржником у виконавчому провадженні № 28112928, посилаючись на  ухвалу Господарського суду Сумської області від 05.10.2016 у справі № 591/5495/16-а та постанову Зарічного районного суду м. Суми від 16.11.2016 по справі № 591/5495/16-а , колегія суддів вважає помилковими, оскільки постановою Верховного Суду від 10.09.2020 по справі № 818/30/16 встановлено, що позивач у вказаному виконавчому провадженні є боржником.
Крім того, колегія суддів зазначає, що постанова Зарічного районного суду м. Суми від 16.11.2016 по справі № 591/5495/16-а скасована постановою Верховного суду від 26.02.2020, а ухвалою Господарського суду Сумської області від 05.10.2016 у справі № 591/5495/16-а питання юрисдикції не вирішувалось.
Також, колегія суддів зауважує, що розгляд цієї справи за правилами адміністративного судочинства не відповідав би принципу ефективного судочинства як важливому елементу верховенства права.
У рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 Конституційний Суд України встановив, що положення частини другої статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному; реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом.
Отже, конституційне право особи на звернення до суду кореспондується з її обов`язком дотримуватися встановлених процесуальним законом механізмів (процедур).
Водночас Європейським судом з прав людини в рішенні від 18 жовтня 2005 року у справі «МШ «Голуб» проти України» зазначено, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави.
Законом України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що судова влада реалізується шляхом здійснення правосуддя у рамках відповідних судових процедур (частина перша статті 5); суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення (частини перша статті 18). Головними критеріями судової спеціалізації визнається предмет спірних правовідносин і властива для його розгляду процедура. Процесуальними кодексами України встановлено неоднакову процедуру судового провадження щодо різних правовідносин.
У свою чергу, розмежування юрисдикційних повноважень у межах спеціалізації судів підпорядковано гарантіям права кожної людини на ефективний судовий захист.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів зазначає, що оскаржувана ухвала ґрунтується на повно встановлених обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка, з правильним застосуванням норм чинного законодавства України при ухваленні оскаржуваного судового рішення із дотриманням норм процесуального права.
Щодо позовних вимог про стягнення з Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) на користь позивача завданої моральної та матеріальної шкоди, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.5 ст.21 КАС України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.
Враховуючи, що позовні вимоги про стягнення моральної та матеріальної шкоди заявлені без вимоги вирішити публічно-правовий спір, вірним є висновок суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у цій частині.
Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність висновків суду . Відповідно до Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування ухвали суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись ст.ст. 310, 312, 315, 316, 321, 325  Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 19.03.2021 по справі № 591/1040/21  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова	
Судді	   	Т.С. Перцова    С.П. Жигилій