КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
  
Апеляційне провадження                                                                                                                                                                  
№ 22-ц/824/6683/2021                                                                     

П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М       У К Р А Ї Н И

            11 червня 2021 року                                                                      місто Київ
                                                                                              справа № 758/5576/20                              
  
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:   головуючого судді: Борисової О.В.
                     суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.
                   
розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 12 листопада 2020 року ухвалене під головуванням судді Гребенюка В.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання та додаткових витрат, -
     
                                                В С Т А Н О В И В:
 
У травні 2020 року позивач звернулася до Подільського районного суду міста Києва з позовом до відповідача, в якому просила:
стягнути з  ОСОБА_3  на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина -  ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання в Національному університеті біоресурсів і природокористування України у розмірі 5000 грн. щомісяця, починаючи з дня подання позову та до закінчення навчання чи до досягнення сином двадцятитрьохрічного віку в залежності від того, яка з цих обставин настане першою;
стягнути з  ОСОБА_3  на її користь витрати пов`язані з навчанням сина ОСОБА_4 у розмірі 17596,20 грн.;
стягнути з  ОСОБА_3  на її користь наперед витрати, які будуть пов`язані з навчанням сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 28125 грн., що становитимуть 50% витрат, понесених за оплату освітніх послуг згідно договору №ЕК-19010Б від 08 серпня 2019 року.
В обґрунтування вимог посилалася на те, що з 21 червня 1997 року вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Подільського районного суду міста Києва від 31 січня 2012 року.
Від шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Вказувала, що після розірвання шлюбу з відповідачем син залишився проживати з нею та перебував на її утриманні. 
Зазначала, що відповідно до рішення Подільського районного суду міста Києва від 05 серпня 2006 року стягнуто з відповідача на її користь на утримання сина аліменти у розмірі 550 грн. до досягнення дитиною повноліття, розмір яких вподальшому був збільшений до 2400 грн.
Посилалася на те, що згідно договору №ЕК-19010Б від 08 серпня 2019 року син навчається в Національному університеті біоресурсів і природокористування України, на денній формі навчання, спеціальність «Економіка (Економічна кібернетика)», термін навчання 4 роки, потребує постійної матеріальної допомоги, а відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо утримання сина.
Вказувала, що нею станом на день подачі позову було здійснено оплату за навчання за три семестри у розмірі 33750 грн. та платежі: за отримання студентського квитка - 44.40 грн., за залікову книжку 48 грн. та фітнес на загальну суму 1350 грн. 
Зазначала, що у сина лікарі діагностували бронхіальну астму, у зв`язку з чим останньому необхідно двічі на рік перебувати на стаціонарному лікуванні, що потребує грошових коштів.
Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 12 листопада 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з'ясування судом обставин справи, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким її позов задовольнити у повному обсязі. 
На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалася на те, що статті 199, 200, 201 СК України не містить жодної норми про зняття обов`язку утримувати своїх дітей після 18 років для батьків, яких позбавили батьківських прав.
Вказувала, що законотворцем не зазначено прямої заборони особам, які позбавленні батьківських прав, утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання. Більше того, нормами СК України, а саме главою 16 не передбачено, що позбавлення батьківських прав звільняє батьків від обов`язку утримувати повнолітню дочку, сина, які продовжують навчання. 
Зазначала, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що витрати на навчання сина, його матеріальне забезпечення, харчування, оздоровлення, придбання одягу, проходження курсів навчання та водіння на даний час 100% забезпечує мати, хоча обов`язки батьків, згідно норм СК України діляться рівномірно між батьками.
Посилалася на те, що позивач надала докази того, що вона понесла додаткові витрати за навчання сина в університеті, 50% яких вона просить стягнути з відповідача на свою користь.
30 квітня 2021 року відповідач подав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому зазначав, що скарга є необґрунтованою, а її доводи не спростовують висновків суду першої інстанції. Вказував на те, що він ніколи не відмовлявся виконувати свої батьківські обов`язки, добровільно протягом останніх років сплачував аліменти у більшого розміру, ніж було встановлено рішенням суду. Зазначав, що він не має можливості сплачувати аліменти на утримання повнолітнього ОСОБА_4 . При цьому наголосив, що позивач не надала будь-яких доказів про те, чи існує потреба у зв`язку з навчанням у матеріальній допомозі. Вказував, що сину ІНФОРМАЦІЯ_2 виповнилось 18 років, тобто на сьогодні він не має правового статусу «Дитина».
У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. 
Тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження
Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Як вбачається з матеріалів справи, з 21 червня 1997 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішеннямПодільського районного суду міста Києва від 31 січня 2012 року.
Від шлюбу сторони мають сина: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з позивачем та перебуває на її утриманні.
Як зазначала у позовній заяві позивач, рішенням Подільського районного суду міста Києва від 05 серпня 2006 року стягнуто з відповідача на її користь на утримання сина аліменти у розмірі 550 грн. до досягнення дитиною повноліття, розмір яких вподальшому був збільшений до 2400 грн.
Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 14 березня 2018 року позбавлено батьківських прав ОСОБА_3 відносно його сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно договору №ЕК-19010Б про надання освітньої послуги від 08 серпня 2019 року, укладеного між Національним університетом біоресурсів і природокористування України та ОСОБА_1 для ОСОБА_4 як одержувач, виконавець взяв на себе зобов`язання за рахунок коштів замовника здійснити надання одержувачу освітньої послуги, а саме: здійснити навчання за денною формою, рівень - бакалавр, за спеціальністю 051 «Економіка (Економічна кібернетика)», строк навчання 4 роки.
Пунктом 9 вказаного договору визначено, що загальна вартість освітньої послуги становить 90000 грн. Вартість першого, другого, третього, четвертого років навчання становить по 22500 грн.
З матеріалів прави вбачається, що позивачем у період з липня 2019 року по 14 травня 2020 року було сплачено за навчання сина 33750 грн., що підтверджуються квитанціями №0.0.1467367033.2 від 17 вересня 2019 року на суму 11250 грн. та №0.0.1422466444.1 від 29 липня 2019 року на суму 11250 грн., від 14 травня 2020 року на суму 11250 грн.
Також позивач надала квитанції про здійснення нею платежів за: отримання студентського квитка у розмірі 44,40 грн., залікову книжку у розмірі 48 грн. та фітнес на загальну суму 1350 грн. 
Відповідно до свідоцтва про зміну імені від 31 серпня 2019 року        ОСОБА_4 змінив прізвище на « ОСОБА_4 ».
У зв`язку зі зміною прізвища ОСОБА_4 на « ОСОБА_4 », 26 лютого 2020 року між Національним університетом біоресурсів і природокористування України та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору №ЕК-19010Б про надання освітньої послуги від 08 серпня 2019 року про внесення змін до прізвища сторони отримувача: ОСОБА_4 на ОСОБА_4 .
18 вересня 2020 року між Національним університетом біоресурсів і природокористування України та ОСОБА_1 для ОСОБА_4 укладено додаткову угоду №ЕК-20019ду про внесеня змін до договору №ЕК-19010Б про надання освітньої послуги від 08 серпня 2019 року щодо розміру оплати.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач обґрунтовувала свої вимоги положеннями сімейного законодавства, які зобов`язують батьків брати участь у додаткових витратах на дитину та утримувати своїх повнолітніх дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги. 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що судом не встановлено обов`язок відповідача, якого позбавлено батьківських прав відносно сина утримувати останнього після настання повноліття, оскільки той втратив статус дитини, отже відсутні правові підстави для стягнення з відповідача аліментів на додаткових витрат на утримання сина після досягнення останнім повноліття.
Колегія суддів не погоджується в повній мірі з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.  
Згідно з ч.1 ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно.
У п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року надано роз`яснення, що відповідно до ст.185 СК України до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.
Додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У зв`язку із особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини, тощо) потрібні значні додаткові витрати, тому розмір додаткових витрат, що стягується, повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат.
Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів. Чинним законодавством не передбачена можливість повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору.
Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька способів виконання цього обов`язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, при цьому якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).
Сімейний кодекс  України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.
Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.
Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.
Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення.  Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.
У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані  витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.
Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Разом з тим, на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини щодо обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.
Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу.
Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, висловленим у постанові від 24 лютого 2016 року у справі №6-1296цс15.
З матеріалів прави вбачається, що позивачв рамках укладеного з навчальним закладом договору сплатила11250 грн. за навчання сина (перший семестр), що підтверджуються квитанцією №0.0.1422466444.1 від 29 липня 2019 року, 11250 грн. за навчання  ОСОБА_4  (другий семестр), що підтверджується квитанцією №0.0.1467367033.2 від 17 вересня 2019 року, 11250 грн. за навчання сина (третій семестр), що підтверджується квитанцією від 14 травня 2020 року.
З даним позовом позивач звернулася до суду 19 травня 2020 року.
Син сторін ОСОБА_4 досяг повноліття ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Отже, позивачемпонесені додаткові витрати на утримання неповнолітнього сина, розмір яких за період до повноліття дитини (ІНФОРМАЦІЯ_7 ) складає оплату вартості навчання дитини: за  перший семестр в сумі 11250 грн. та за другий семестр в сумі 11250 грн.  
Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення додаткових витрат на утримання дитини, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позивачем заявлено вимоги про стягнення додаткових витрат, понесених нею ще під час неповноліття сина сторін, тому на ці правовідносини поширюється дія статті 185 СК України.
А відтак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню половина додаткових витрат, які були понесені ОСОБА_1 на навчання сина до досягнення ним повноліття, тобто перший рік навчання в університеті у розмірі 11250 грн. (11250 грн. + 11250 грн.)/2 = 11250 грн.).
ОСОБА_1 просила також стягнути з відповідача додаткові витрати, які вона понесла для отримання студентського квитка у розмірі 44,40 грн., залікової книжки у розмірі 48 грн. та послуги фітнесу на загальну суму 1350 грн., однак,колегія суддів приходить до висновку, що вказані позивачем витрати не є додатковими витратами на дитину в розумінні ст.185 СК України, оскільки вони не викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Також не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з  ОСОБА_3  на її користь наперед витрати, які будуть пов`язані з навчанням сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 28125 грн., що становитимуть 50% витрат, понесених за оплату освітніх послуг згідно договору №ЕК-19010Б від 08 серпня 2019 року, оскільки син сторін з 17 травня 2020 року став повнолітнім, а відтак на нього не розповсюджуються вподальшому вимоги ст.185 СК України.
Що стосується вимог про стягнення з  ОСОБА_3  на користь позивача аліментів на утримання повнолітнього сина  ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання у розмірі 5000 грн. щомісяця, колегія суддів виходить з наступного.
Слід звернути увагу на те, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (частина друга статті 166 СК України), в тому числі повнолітнього сина та виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
У зазначеній нормі права законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.
Частиною другою статті 199 СК України встановлено, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання.
Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 обов`язок батьків утримувати повнолітню дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Згідно з ст.200 СК Українисуд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:
1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;
2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;
3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;
3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;
4) інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ст.201 СК України до відносин між батьками і повнолітніми дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192, 194-197 цього Кодексу.
Виявлення бажання на отримання матеріальної допомоги у зв'язку з продовженням навчанням є правом повнолітньої дочки (сина) або одного з батьків, з якими вона (він) проживають, яке нерозривно пов'язано з обов'язковою умовою можливості відповідача надавати таку допомогу і така умова оцінюється судом у сукупності з іншими обставинами, що мають істотне значення для вирішення спору.
Заперечуючи проти вказаних вимог відповідач посилався на те, що його матеріальний стан не дає йому можливості сплачувати аліменти в зазначеному позивачем розмірі, оскільки на його утриманні перебуває малолітня дочка ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , він також надає допомогу своїм батькам, які є непрацездатні внаслідок похилого віку та щомісяця він несе витрати на аплату житлово-комунальних послуг, придбання продуктів харчування, сезонного одягу, засобів гігієни. Вказував, що він позбавлений батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 .
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач є батьком двох дітей:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
З довідок про доходи №01/10, №02/10 від 05 жовтня 2020 року, виданих ТОВ «ХАЛФУД» вбачається, що ОСОБА_3 з 03 травня 2018 року по 31 липня 2020 року працював у товаристві на посаді водія та отримував середньомісячну заробітну плату у 2019 році в розмірі 6031,35 грн., у 2020 році в розмірі         6187,13 грн.
Вподальшому відповідачем подано заяву про допомогу по безробіттю.
Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Сімейний кодекс України виходить із принципів рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх син (дочка).
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» визначено, що прожитковий мінімум на працездатних осіб: з 01 січня 2020 року - 2102 грн., з 01 липня - 2197 грн., з 01 грудня - 2270 грн.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» визначено, що прожитковий мінімум на працездатних осіб: з 01 січня - 2270 грн, з 01 липня - 2379 грн., з 01 грудня - 2481 грн.
Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що підтверджують матеріальне становище позивача.
Доводи відповідача про те, що його матеріальний стан не дає йому можливості сплачувати аліменти на навчання сина, колегія суддів відхиляє, оскільки   ОСОБА_3 є працездатною особою, який повинен надавати допомогу на утримання своєї дитини.
При цьому, відповідачем доказів про його тяжкий матеріальний стан, або інших доказів, які б вказували на неможливість сплачувати аліменти ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції надано не було.
Неотримання заробітної плати не звільняє ОСОБА_3 , як батька, від виконання свого обов`язку щодо утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.
Щодо посилання позивача на те, що відповідач має стабільний дохід, є професійним хокеїстом, виступає в Аматорській хокейній лізі за ХК «Автомобіліст», а тому має змогу сплачувати на утримання сина аліменти у розмірі 5000 грн. на місяць колегія суддів зазначає, що статтею 200 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Тобто на відміну від аліментів на неповнолітню дитину, при стягненні аліментів на дитину, яка досягла повноліття, необхідно враховувати, чи має батько можливість надання такого утримання. 
Слід зазначити, що лише та обставина, що на батьків покладено обов`язок  утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, сама по собі не може бути підставою для задоволення позовних вимог.
При цьому, позивачем не надано доказів, які б свідчили про спроможність відповідача надавати допомогу на утримання повнолітнього сина у розмірі 5000,00 грн.
Крім того, як вбачається з довідки ГО «ХК «Автомобіліст» від 22 жовтня 2018 року №001  ОСОБА_3 з вересня 16 року по квітень 2017 року брав участь в аматорських змаганнях з хокею, організованих Аматорською хокейною лігою, граючи у складі аматорського хокейного клубу «Автомобіліст». Жоден з членів «ХК «Автомобіліст», в тому числі і ОСОБА_3 , які грають чи грали у складі ГО «ХК «Автомобіліст» не отримують і не отримували будь-яких грошових винагород. Діяльність хокейної команди здійснюється виключно на громадських, аматорських засадах.
Враховуючи те, що син сторін навчається на денній формі, відтак потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання, та те, що на утриманні відповідача перебувають ще одна малолітня дочка, колегія суддів приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача на утримання сина           ОСОБА_4 , який продовжує навчання підлягають стягненню аліменти в розмірі 1500 грн.
Посилання відповідачана те, що він надає допомогу своїм батькам, які є непрацездатні внаслідок похилого віку та щомісяця він несе витрати на оплату житлово-комунальних послуг, придбання продуктів харчування, сезонного одягу, засобів гігієни колегія суддів відхиляє, оскільки вони не мають правового значення для вирішення даної справи.
Згідно з ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову.
Відповідно до положень ст.141 ЦПК України колегія суддів вважає необхідним стягнути з відповідача в дохід держави судові витрати у розмірі 840,80 грн.
Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,- 
 
                                                  П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.
                                                  
Рішення Подільського районного суду міста Києва від 12 листопада 2020 року - скасувати та ухвалити нове.
 
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання та додаткових витрат - задовольнити частково.
 
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, щомісячно у розмірі 1500 грн., починаючи з 19 травня 2020 року та до закінчення сином навчання, але не довше ніж до досягнення ОСОБА_4 двадцяти трьох років.
 
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 понесені додаткові витрати у розмірі 11250 грн.
 
В задоволенні решти вимог відмовити.
 
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 в дохід держави судові витрати у розмірі 840 грн. 80 коп.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
                        
Головуючий:
 
Судді: