У х в а л а  
І м е н е м  У к р а ї н и
 
07 червня 2021 року
м. Київ
 
справа № 205/8228/15
провадження № 61-5477 ск 21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О.,     Стрільчука В. А.,
 
розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 серпня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року в справі за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал»  про заміну сторони виконавчого провадження в справі за позовом публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
 
В с т а н о в и в:
У березні 2020 року товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі - ТОВ «Вердикт Капітал») звернулося до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із заявою про заміну сторони виконавчого провадження у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якій просило замінити стягувача в цивільній справі                             № 205/8228/15-ц з ПАТ «Альфа-Банк» на правонаступника ТОВ «Вердикт Капітал» 
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 серпня              2020 року задоволено заяву та замінено стягувача з ПАТ «Альфа-Банк» на правонаступника ТОВ «Вердикт Капітал».
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишено без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 серпня 2020 року - без змін.
30 березня 2021 року ОСОБА_1  звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Ленінського районного суду                                            м. Дніпропетровська від 14 серпня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року.
 
У касаційній скарзі заявник просить суд касаційної інстанції скасувати ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 серпня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року, і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
 
Касаційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції проігноровані норми статті 83 ЦПК України, оскільки їй не направлялась поштовим відправленням заява про заміну сторони виконавчого провадження та додані до неї матеріали. Також зазначає, що її письмово не повідомляли про укладення договору факторингу. Вважає, що ухвалу судом першої інстанції прийнято упереджено, передчасно та без належного дослідження доказів, а ґрунтується вона на документах, які не відповідають вимогам законодавства.
 
Дослідивши касаційну скаргу ОСОБА_1 , Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з огляду на наступне.
 
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження ухвал судів першої та апеляційної інстанцій, визначених в пунктах 2, 3 частини першої цієї статті ЦПК є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Задовольняючи заяву ТОВ «Вердикт Капітал» суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що відповідно до статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора. Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги. У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.
Верховний Суд погоджується із відповідними висновками судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони відповідають нормам чинного законодавства, якими регулюються спірні правовідносини, а також фактичним обставинам справи, встановленими судами на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження наданих доказів.
Як установлено судами першої та апеляційної інстанцій, 08 лютого 2016 року ухвалено заочне рішення Ленінським районнимсудом м. Дніпропетровська, згідно якого стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором від 19 травня 2014 року № 500941040 в сумі 65 358,92 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі               46 559,49 грн; заборгованості за процентами в розмірі 7 683,59 грн, заборгованість по комісії у розмірі 8 715,84 грн, штрафу в розмірі 2 400,00 грн. та судові витрати в розмірі 1 218,00 грн. 
21 червня 2016 року між ПАТ «Альфа-Банк» та TOB «Кредитні ініціативи» було укладено договір факторингу №1, відповідно до якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило, а TOB «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту № 500941040.
26 грудня 2018 року між TOB «Кредитні ініціативи» та TOB «Фінансова компанія «ВЕСТА» було укладено договір факторингу № 2019-1КІ/Веста, відповідно до якого TOB «Кредитні ініціативи» відступило, а TOB «Фінансова компанія «Веста» набуло право вимоги щодо заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту № 500941040.
16 січня 2019 року між TOB «Фінансова компанія «Веста» та TOB «Вердикт Капітал» було укладено договір про відступлення прав вимоги № 16-01/19/1, відповідно до якого TOB «Фінансова компанія «Веста» відступило, а                             TOB «Вердикт Капітал» набуло право вимоги щодо заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту № 500941040.
Відповідно до пунктів 1 і 2 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) і правонаступництва.
 
Частинами першою та другою статті 442 ЦПК України визначено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.
 
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
 
При такій заміні кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку з чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, в тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.
 
Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням положень статті 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача. 
 
Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13.
 
Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, внаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.
 
Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржниками, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.
 
За таких обставин звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження». 
 
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6,                             13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
 
Зазначені  ОСОБА_1 у касаційній скарзі аргументи, щодо задоволення заяви про заміну сторони у виконавчому листі, Верховний Суд вважає необґрунтованими та виключно його суб`єктивними судженнями, оскільки вони зводяться до незгоди з обставинами, встановленими судами першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях.
 
У зв`язку із вищезазначеним, Верховний Суд вважає, що відсутні правові та фактичні підстави для скасування ухвали Ленінського районного суду                        м. Дніпропетровська від 14 серпня 2020 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року.
 
Із змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, вбачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.
 
У відповідності до частини четвертої статті  394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Керуючись частинами четвертою, шостою статті 394 ЦПК УкраїниВерховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
У х в а л и в:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду                          м. Дніпропетровська від 14 серпня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року в справі за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал»  про заміну сторони виконавчого провадження в справі за позовом публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити  особі, яка подала скаргу.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                           В. М. Ігнатенко

                                                                                                                        С. О. Карпенко 

В. А. Стрільчук