Справа № 344/7674/19 
Провадження № 22-ц/4808/586/21 
Головуючий у 1 інстанції Антоняк Т. М. 
Суддя-доповідач Томин 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 квітня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючої                        Томин О.О.
суддів:                                Максюта І.О., Пнівчук О.В.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду, ухвалене суддею Антоняком Т.М. 18 лютого 2021 року в м. Івано-Франківську, повний текст якого виготовлено 24 лютого 2021 року, у справі позовом ОСОБА_2  до  ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Приватнеакціонерне товариство “Страхова компанія “Універсальна”, про стягнення матеріальної шкоди за послуги по розбиранню та зберіганню транспортного засобу,
в с т а н о в и в:
У травні 2019 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 , ПАТ Страхова компанія "Універсальна", у якому просив стягнути з СК «Універсальна» на його користь вартість завданого внаслідок пошкодження в ДТП автомобіля марки “Opel Astra”, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в межах ліміту (обсягу) відповідальності у розмірі 9252,99 грн.; з ОСОБА_3 - різницю між лімітом (обсягом) відповідальності СК «Універсальна» та вартістю відновлюваного ремонту автомобіля у зв`язку із його фізичним знищенням та економічною недоцільністю ремонту в розмірі 54885,03 грн., а також вартість послуг за розбирання в розмірі 4000 грн., за зберігання розібраного автомобіля після ДТП - з 06.06.2016 рокупо 02.05.2019 року на виробничій площадці приватного підприємця В. Герило в с. Міжріччя Болехівської міської ради Івано-Франківської області в розмірі 15915 грн.; з відповідачів ПАТ СК «Універсальна» та ОСОБА_1 - вартість послуг адвоката.
31.07.2019 року позивачем подано до суду заяву про зміну процесуального статусу сторін та уточнення предмету і підстав позову. Позивач просив за даним позовом ПАТ Страхова компанія "Універсальна" визнати третьою особою на стороні відповідача без самостійних вимог. Також просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь матеріальну шкоду в розмірі  4000 грн. за послуги по розбиранню автомобіля “Opel Astra”, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 15915 грн. за його зберігання на території приватного підприємця ОСОБА_4 по вул. С. Стрільців, 1 в с. Міжріччя Болехівської міської ради Івано-Франківської області та вартість послуг за правничу допомогу адвоката.
Позовні вимоги мотивовано тим, що 05.05.2016 року близько 10.00 год. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки “Сітроен-С4”, д.н.з. НОМЕР_2 , на дорозі Тисмениця-Івано-Франківськ не вибрав безпечної швидкості руху, не впоравсяз керуванням та виїхав на зустрічну смугу руху, де зіткнувся з автомобілем марки “Opel Astra”, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок чого автомобіль “Opel Astra” отримав механічні пошкодження, а водій та пасажир даного автомобіля - тілесні ушкодження.
Після ДТП пошкоджений автомобіль на вимогу ОСОБА_1 був доставлений на визначену ним площадку, а 06.06.2016 року за допомогою евакуатора переміщений у с. Міжріччя Болехівської міської ради на виробничу площадку ППОСОБА_4 для подальшого ремонту. Між ППОСОБА_4 та позивачем укладено договір на зберігання даного автомобіля із розрахунком вартості 20 грн. за одну добу.
Позивач зазначив, що оскільки пошкоджений у ДТП автомобіль з вини ОСОБА_1 на вимогу експерта-оцінювача ОСОБА_5 був розібраний працівниками ППОСОБА_4 та знаходився у нього під охороною на виробничій площадці по АДРЕСА_1 , за що позивачем сплачено 4000 грн. за його розбір та 15915 грн. за зберігання, то на його користь з відповідача підлягає стягненню вказана матеріальна шкода.
Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 19.11.2019 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог до ПАТ Страхова компанія "Універсальна".
Рішенням Івано-Франківського міського суду від 18.02.2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 4000 грн. матеріальної шкоди за послуги по розбиранню автомобіля “Opel Astra”, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 15915 грн. – за зберігання вказаного автомобіля на території приватного підприємця ОСОБА_4 по вул. С. Стрільців, 1 в с. Міжріччя Болехівської міської ради Івано-Франківської області., а також 7400 грн. витрат, понесених на правничу допомогу. В решті вимог позову відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає дане рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.
На його думкусуд не взяв до уваги позицію відповідача щодо неналежного оформлення документів, наданих суду позивачем, та відсутності належної та достатньої деталізації робіт, пов`язаних із розбиранням автомобіля.
Вважає, що позивачем не надано жодних доказів того, які саме вузли та агрегати відокремлювались від автомобіля з метою додаткового огляду оцінювачем, зокрема, копій документів на підтвердження робіт, тому оцінка вартості таких робіт є неможливою.
Щодо вимоги позивача про стягнення вартості витрат за зберігання розібраного автомобіля, тозазначає, що будь-якого обґрунтування для зберігання автомобіля такий тривалий час на станції позивачем також не надано.
Крім того, оскільки ФОП ОСОБА_4 не здійснюється надання послуг зберігання транспортних засобів, письмовий договір зберігання автомобіля не укладався, при цьому позивач мав можливість відремонтувати свій автомобіль після отримання коштів від страхової компанії або реалізувати його, однак не зробив цього з незалежних від відповідача причин, а тому стягнення коштів за зберігання автомобіля є безпідставним.
Апелянт також вважає необґрунтованим рішення суду в частині стягнення з нього на користь позивача витрат на правничу допомогу, оскільки копії квитанцій від 03.05.2019 року №20, від 26.05.2020 року №22 та від 17.09.2020 року №31 не містять прізвища, ім`я та по батькові особи, яка їх видала. Крім того, судові засідання 02.06.2020 року та 12.08.2020 року не відбулись, у зв`язку із чим немає підстав для відшкодування представнику позивача — адвокату Дуткевичу М.В. додаткових видатків, пов`язаних із поїздкою з м. Болехова до м. Івано-Франківська та не надано підтверджень того, що для таких поїздок представник використовував власний транспорт.
Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що платне зберігання автомобіля не було самостійним цивільно-правовим зобов`язанням, а тільки умовою для виконання основного зобов`язання - ремонту автомобіля у спеціалізованій станції по ремонту автомобілів, яким займається ФОП ОСОБА_4 .
Також зазначає, що необхідність розбірки автомобіля за участі працівників даного підприємця виникла в ході оцінки автомобіля експертом-цінювачем ОСОБА_5 , яким визначено розмір матеріальної шкоди. А той факт, що страхова компанія виплатила позивачу матеріальне відшкодування не свідчить про завершення такого спору із ОСОБА_1 .
Зазначає, що ним було оскаржено рішення Тисменицького районного суду від 21.06.2018 року про відшкодування відповідачем матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, однак постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 09.10.2018 року його залишено без змін, а ухвалою Верховного Суду від 15.11.2018 року відмовлено у відкритті касаційного провадження.
За таких обставин вважає, що саме дата прийняття рішення Верховним Судом є кінцевим днем оплатного зберігання пошкодженого автомобіля на площадці ПП ОСОБА_4 , оскільки у разі скасування судових рішень могла виникнути необхідність додаткового огляду автомобіля. Понесені апелянтом витрати на розбірку пошкодженого автомобіля на вимогу експерта-оцінювача та його зберігання у підприємця  ОСОБА_6 за час розгляду справи в судах знаходяться в причинному зв`язку із ДТП, яка мала місце з вини відповідача.
Вказує також, що договір зберігання може укладатись і в усній формі, а рахунки-замовлення та прибуткові касові квитанції є документами, які підтверджують факт виконання робіт по розбірці автомобіля та його зберіганню.
Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України, ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено, що постановою Тисменицького районного суду від 10.10.2016 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 3).
Рішенням Тисменицького районного суду від 21.06.2018 року, з внесеними виправленнями згідно ухвали Тисменицького районного суду від 27.06.2018 року, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто 7072,07 грн. матеріальної шкоди та 5000 грн. моральної шкоди (а.с. 4-6).
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 09.10.2018 року вищевказане рішення суду та ухвалу залишено без змін (а.с. 9-11).
Ухвалою Верховного Суду від 15.11.2018 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 21.06.2018 року (а.с. 7-8).
Встановлено також, що згідно рахунку-замовлення та квитанції від 02.05.2019 року, виданих підприємцем ОСОБА_4 , вартість стоянки автомобіля “Opel Astra”, реєстраційний номер НОМЕР_1 , після ДТП за період з 06.06.2016 року по 02.05.2019 року на виробничій площадці в с. Міжріччя Болехівської міської ради Івано-Франківської області становить 15915 грн. (а.с. 36-37).
Згідно рахунку-замовлення та квитанції від 02.07.2016 року, виданих підприємцем ОСОБА_4 , вартість послуг за розбирання автомобіля “Opel Astra”, реєстраційний номер НОМЕР_1 , - 4000 грн. (а.с. 38-39).
Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції 21.01.2020 року експерт-оцінювач ОСОБА_5 суду пояснив, що після дорожньо-транспортної пригоди він двічі виїжджав на огляд транспортного засобу “Opel Astra” і зазначений автомобіль знаходився на виробничій площадці в с. Міжріччя Болехівської міської ради Івано-Франківської області. При первинному огляді було зафіксовано зовнішні пошкодження транспортного засобу, а виявлення скритих дефектів було можливим тільки при розбиранні транспортного засобу. При повторному огляді вказаний транспортний засіб вже був розібраний, після чого ним і було складено відповідний висновок.
Як вбачається з протоколу огляду автомобіля марки “Опель-Астра”, реєстраційний номер НОМЕР_1 , від 28.07.2016 року, даний автомобіль оглянутий експертом-оцінювачем з описом деталей у АДРЕСА_1 , за місцезнаходженням ПП ОСОБА_4 (а.с. 76-77).
Задовольняючи позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди за послуги по розбиранню та зберіганню транспортного засобу, суд першої інстанції виходив з того, що при вирішенні питання про стягнення на користь  ОСОБА_7 матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, на суму 7072,07 грн. обставини щодо витрат, понесених на оплату вартості стоянки автомобіля після ДТП на виробничій площадці в с. Міжріччя Болехівської міської ради Івано-Франківської області та витрат, понесених на вартість послуг за розбирання автомобіля, судом не досліджувалися та такі не були предметом судового розгляду. При цьому з долучених позивачем матеріалів вбачається понесення ним таких витрат.
Апеляційний суд погоджується із такими висновками з огляду на наступне.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Взаємовідносини сторін за договором зберігання регулюються главою 66 Цивільного кодексу України. Також на них поширюються норми глави 63 цього ж Кодексу «Послуги. Загальні положення», оскільки послуга зберігача зі зберігання є такою, що споживається у процесі її здійснення і не призводить до певного матеріалізованого новоствореного об`єкта.
Відповідно до статті 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона, зберігач, зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною, поклажодавцем, і повернути її поклажодавцеві у схоронності.
Приписами статті 949 ЦК України визначено обов`язок зберігача повернути річ.
За змістом ч. 1 ст. 937 ЦК України договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених ст. 208 ЦК України: 1) правочини між юридичними особами; 2) правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 3) правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 4) інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Водночас письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.
Такі ж висновки викладені у постанові Верховного Суду від 17 серпня 2020 року за результатом розгляду справи №161/17105/16-ц.
Крім того, прийняття речі на зберігання може підтверджуватися видачею поклажодавцеві номерного жетона, іншого знака, що посвідчує прийняття речі на зберігання, якщо це встановлено законом, іншими актами цивільного законодавства або є звичайним для цього виду зберігання (ч. 3 ст. 937 ЦКУ).
Судом встановлено, що після ДТП, яка відбулась 05.05.2016 року за участі сторін, пошкоджений автомобіль марки “Opel Astra”, реєстраційний номер НОМЕР_1 , було поміщено на виробничу площадку Приватного підприємця ОСОБА_4 , що у с. Міжріччя Болехівської міської ради, для подальшого ремонту.
До матеріалів справи долучено рахунок-замовлення від 02.05.2019 року, з якого вбачається, що замовнику — ОСОБА_2 надано послугу зі стоянки автомобіля “Opel Astra”, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з 06.06.2016 року по 02.05.2019 року загальною вартістю 15915 грн. (а.с. 36).
Відповідно до частини другої статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Виходячи з вищевказаних норм законодавства сторони зберігання ОСОБА_2 та ПП ОСОБА_4 досягли згоди відносно всіх істотних умов договору та не порушили вимог щодо форми його укладення.
Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Аналіз положень статей 11, 1166 ЦК України дає підстави вважати, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за умов наявності шкоди, протиправної поведінки особи, яка завдала шкоду, наявності причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду та завданою шкодою, вина особи, яка завдала шкоду.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За таких обставин колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача збитків, завданих позивачу внаслідок оплатного зберігання автомобіля на виробничій площадці ПП ОСОБА_4 , оскільки такі підтверджені належними доказами.
Крім того апеляційний суд відхиляє доводи апелянта щодо необґрунтованості стягнення з нього на користь позивача 4000 грн. за розбір автомобіля, оскільки необхідність такого в ході розгляду справи підтверджена оцінювачем ОСОБА_5 , а про її оплату свідчить квитанція до прибуткового касового ордеру №26 від 02.07.2016 року (а.с. 39).
Твердження апелянта про те, що матеріали справи не містять належної та достатньої деталізації робіт, пов`язаних із розбиранням автомобіля, а тому тому оцінка вартості таких робіт є неможливою, не заслуговують на увагу, оскільки факт виконання вказаних робіт, їх необхідність та доцільність, а також понесення позивачем таких витрат підтверджено наданими доказами та показами свідка.
Також суд не бере до уваги посилання апелянта на безпідставність зберігання автомобіля позивача на виробничій площадці ПП ОСОБА_4 після постановлення рішення Тисменицького районного суду від 21.06.2018 року, оскільки таке підлягало оскарженню позивачем у вищі інстанції.
Що стосується доводів апеляційної скарги в частині стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу апеляційний суд зазначає наступне.
Так, ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
У постанові Велика Палата Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16, постанові Верховного Суду від 02.07.2019 року у справі №810/795/18 зазначено про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені в установленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Судом встановлено, що в суді першої інстанції представник позивача — адвокат Дуткевич М.В. надав договір про надання правової допомоги та квитанції до прибуткового касового ордера №20, №26, №22, №31, згідно з якими оплата послуг адвоката відбулась на суму 7400 грн.
При цьому відкладення судових засідань 02.06.2020 року та 12.08.2020 року мало місце не за клопотаннями сторони позивача і не може свідчити про неприбуття адвоката позивача до суду, а тому у суду були підстави для відшкодування позивачу таких витрат.
З огляду на викладене апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7400 грн.
Таким чином рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування за доводами, викладеними в апеляційній скарзі, судом не встановлено.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.
Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.
За приписами пункту другого частини третьої статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Івано-Франківського міського суду від 18 лютого 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2. ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча:                                                                О.О. Томин
Судді:                                                                        І.О.Максюта
                                                                       О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 21 квітня 2021 року.