ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 квітня 2021 року
м. Харків
справа №645/83/20
провадження №22-ц/818/2327/21
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.,
суддів: Кругової С.С., Яцини В.Б.
учасники справи:

позивач: Харківська медична академія післядипломної освіти,

відповідач: ОСОБА_1 

розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за позовом Харківської медичної академії післядипломної освіти до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з відшкодування витрат на утримання будинку, прибудинкової території та житлово-комунальних послуг 
за апеляційною скаргою   ОСОБА_1 
на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2020 року у складі судді Бондарєвої І.В.,-
в с т а н о в и в :
09 січня 2020 року Харківська медична академія післядипломної освіти (далі за текстом – ХМАПО) звернулася з позовом до ОСОБА_1 , в якому, з урахуванням уточнень (а.с. 30-34) просила стягнути з відповідача на свою користь заборгованість з відшкодування витрат на утримання будинку, територій та житлово-комунальних послуг в розмірі 44 848,91 грн.
Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2020 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Харківської медичної академії післядипломної освіти заборгованість з утримання будинку, прибудинкової території та житлово-комунальних послуг за період з 01.12.2016 по 30.11.2019 у розмірі 44848 грн. 91коп. та судовий збір у розмірі 1921 грн. 00 коп.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24.12.2020 та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
Зазначає, що спірні питання, що розглядалися в межах справи неможливо було вирішити в межах проведеної по справі оціночно-будівельної експертизи, оскільки не було взято до уваги жодного акту законодавства, яким регулюються спірні правовідносини, експертом взято до уваги лише тарифи, що діяли з 03.05.2018 , а спірний період починається з 01.12.2017.
Вказує, що позивач та експерт під час проведення розрахунків повинні були керуватися розпорядженням ХМАПО щодо регулювання (встановлення) граничного розміру плати за проживання у гуртожитках (крім студентських гуртожитків) громадян України, осіб без громадянства та іноземців, які займають приміщення, що знаходяться у спільному користуванні кількох осіб, які не перебувають у сімейних відносинах.
Також зазначає, що позивачем не надано до суду документів, які підтверджують факт повідомлення споживачів про зміну тарифів, жоден з наказів, на які є посилання в експертному дослідженні, не розміщено на офіційному сайті позивача та не надано до матеріалів справи.
Вказує, що до суми, яка була стягнута за рішенням суду, включено суму 3168,70 грн, яка виникла до 01.12.2016, тобто поза межами строків позовної давності.
Висловлює сумніви, щодо обґрунтованості тарифів за якими розрахована сума заборгованості. Посилається на рішення у справі № 2033/3817/15, яка була розглянута Фрунзенським районним судом м. Харкова стосовно зобов`язання позивача розробити обґрунтовано економічні тарифи надання житлово-комунальних послуг.
Звертає увагу, що житлове приміщення в якому він проживає є гуртожитком, призначеним для проживання студентів, учнів, а також інших осіб у період навчання. 
Відзиву на апеляційну скаргу не надано.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки відповідач фактично проживає у гуртожитку, користується послугами водопостачання, водовідведення, електропостачання, тощо, таким чином, між сторонами встановились фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг само по собі не може бути підставою для звільнення відповідача від оплати наданих послуг. Даних про відмову відповідача від отримання послуг з утримання будинку і прибудинкової території та житлово-комунальних послуг, які надає позивач, або про отримання таких послуг неналежної якості матеріали справи не містять. Зустрічних вимог ОСОБА_1 не заявляв, розрахунку вартості наданих послуг не спростував.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи. 
Судом установлено, що 31.07.2008 між Харківською медичною академією післядипломної освіти (Наймодавець) та ОСОБА_1 (Наймач) було укладено Контракт № 3347 на тимчасове проживання у гуртожитку Наймодавця за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до умов якого Наймодавець зобов`язався надати ОСОБА_1 , з яким сумісно проживають дружина та дочка, квартиру АДРЕСА_2 на строк дії контракту ( а.с. 7).
Так, згідно положень ст. 1 Контракту, позивач надав житло відповідачу та його родині у складі трьох осіб: відповідач ОСОБА_1 , його дружина – ОСОБА_2 та дочка - ОСОБА_3 . 
Позивач, згідно п 3.2.1, п. 2.1.2 Контракту, зобов`язується надати відповідачеві у тимчасове користування для тимчасового проживання житлове приміщення в гуртожитку та згідно з п 3.2.2 Контракту, надати наймачу комунальні послуги.
Відповідач, в свою чергу, має право користуватись комунальними послугами, приміщеннями побутового призначення, обладнанням, інвентарем гуртожитку за умови підписання акту прийому-передачі.
Плата за проживання у гуртожитку розраховується, виходячи із собівартості утримання 1 кв.м. площі, яку займає наймач, фактичних витрат за спожиті енергоносії та інші комунальні послуги у відповідності до показників приладів обліку, встановлених у будівлі гуртожитку ( п.4.1 Контракту).
Положеннями п 4.2, 4.3 Контракту передбачено, що відповідач зобов`язаний не пізніше 25-го числа кожного наступного місяця вносити плату за проживання в гуртожитку. Розмір плати за проживання може бути змінений у випадку зміни цін, індексу інфляції та в інших випадках, передбачених законодавством України, а також у зв`язку із збільшенням витрат, пов`язаних з у триманням гуртожитку.
Пунктом 5.1. контракту передбачено, що взаємовідносини сторін, не врегульовані цим контрактом, регулюються законодавством України.
Будівля за вказаною адресою знаходиться на балансі ХМАПО та є гуртожитком, призначеним для проживання студентів, учнів, а також інших осіб у період навчання, що підтверджується висновком експертного оціночно-будівельного дослідження № 10234 від 18.06.2018 р.
Вартість проживання в гуртожитку АДРЕСА_3 , а саме вартість 1 кв.м. за послуги з утримання гуртожитку та прибудинкової території за період з 1 грудня 2016 , з 1 січня 2017, з 1 січня 2018 та з 1 січня 2019 року затверджена наказами Харківської медичної академії післядипломної практики № 469 від 29.11.2016, № 38-з від 23.01.2017, № 18-з від 11 січня 2018 , № 32 від 21 січня 2019, ( а.с. 15-22)
Згідно наданих позивачем даних про рух коштів на відшкодування витрат на утримання будинку, при будинкової території та комунальних послуг за період з 01.12.2016 р. по 01.12.2019 р. сума заборгованості відповідача становить 52826,45 грн. (1203,44 + 14155,39 + 15690,26 + 21777,36) (а.с.13-14). Станом на час звернення ХМАПО з уточненим позовом, борг відповідача пере5д позивачем становить 44 848,91 грн. 
Згідно висновку експертного дослідження № 18 від 22.02.2019, виконаного Харківським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України, калькуляція вартості 1 кв. м. за послуги з утримання гуртожитків, прибудинкової території гуртожитку №1 з 03.05.2018 р. в частині розрахунку для інших категорій громадян, які проживають за контрактом та займають одне ліжко-місце, підтверджується в сумі 13,96 грн./1 кв. м. на місяць ( а. с. 129-138).
Згідно висновку експертно-будівельного дослідження № 10234 від 18.06.2018 р., виконаного Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. Засл. Проф. М. С. Бокаріуса, за функціональним призначенням будівлі літ. «А-16» за адресою : АДРЕСА_1 , що знаходиться на балансі Харківської медичної академії післядипломної освіти Міністерства охорони здоров`я України у відповідності з наданою технічною документацією, документацією з приймання об`єкту в експлуатацію та « Положенням про гуртожитки» затверджених Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 27.04.2015 № 84(13) є гуртожитком, призначеним для проживання студентів, учнів, а також інших осіб у період навчання ( а. с. 139-141).
Як на підставу позовних вимог, позивач посилався на те, що відповідач належним чином не виконував свої обов`язки щодо сплати вартості послуг з утримання будинку, прибудинкової території та житлово-комунальних послуг, у зв1язку з чим утворилась заборгованість, яку за період з 01.12.2016 по 01.12.2019 позивач просив стягнути у розмірі 44 848,91 грн.
Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
За положеннями ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За положеннями частини 1 статті 130 ЖК Української РСР порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається договором, що укладається перед вселенням на надану жилу площу в гуртожитку на підставі спеціального ордера відповідно до Примірного положення про користування жилою площею в гуртожитках, що затверджується Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частини 1 статті 68, статті 162 ЖК Української PCP наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.
Питання оплати за користування житловими приміщеннями в гуртожитках та оплати за житлово-комунальні послуги на момент виникнення спірних правовідносин врегульовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Положенням про гуртожитки, затвердженим Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 27 квітня 2015 року № 84(далі Положення про гуртожитки 2015 року), та в подальшому Примірним положенням про користування гуртожитками, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 червня 2018 року №498.
Згідно з положеннями пункту 7 розділу ІІІ Положення про гуртожитки 2015 року особа, яка проживає в гуртожитку, сплачує за таке проживання, а також за житлово-комунальні послуги, які їй надаються у зв`язку з проживанням у гуртожитку. Розмір плати за проживання в гуртожитку визначається в договорі найму жилого приміщення в гуртожитку відповідно до розрахунку, затвердженого власником гуртожитку. У договорі найму жилого приміщення в гуртожитку також визначається порядок здійснення розрахунків між власником гуртожитку та особою, що проживає в гуртожитку. Розмір плати за житлово-комунальні послуги визначається відповідно до встановлених уповноваженим органом цін/тарифів на такі послуги.
Пунктами 7,11 та 15 Примірного положення про користування гуртожитками передбачено, що користування жилою площею здійснюється  у гуртожитках державної та комунальної форми власності - виключно за договором найму жилого приміщення, укладеним на підставі ордера.
Наймачі, які користуються жилою площею в гуртожитку, зобов`язані , зокрема, своєчасно сплачувати за проживання в гуртожитку у строки, встановлені договором або законом.
Особи, які проживають у гуртожитку на умовах договору найму (оренди), вносять плату за таке проживання відповідно до умов договору.
Плата за проживання у гуртожитку включає:  витрати на оплату житлово-комунальних послуг (послуги з управління гуртожитком, послуги з постачання теплової енергії, гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, постачання та розподілу природного газу, електричної енергії, послуги з поводження з побутовими відходами); інші витрати, необхідні для забезпечення створення належних умов для проживання (утримання майна гуртожитку, зазначеного в абзаці першому пункту 14 цього Положення) та організації побуту (заміна, прання, дезінфекція постільних речей тощо у разі їх видачі).
Згідно із частиною першою статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.
Відповідно до статті 14 Закону «Про житлово-комунальні послуги» залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: 1) перша група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг та національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг; 2) друга група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території; 3) третя група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін).
Ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.
Згідно із пунктами 2, 3, 4 Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01червня 2011року № 869 в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, з власниками (наймачами) квартир (житлових приміщень у гуртожитку) та власниками, орендарями нежитлових приміщень у житловому будинку (гуртожитку) укладається договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (далі - договір про надання послуг). Послуги надаються з урахуванням встановленого рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг. Копія такого рішення є невід`ємною частиною договору про надання послуг. Інформація про перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, їх вартість, структуру тарифу, його зміну з обґрунтуванням її необхідності доводиться до відома споживачів у порядку, затвердженому Мінрегіоном.
Під час установлення тарифу на послуги необхідно забезпечувати прозорість визначення вартості усіх послуг з розрахунку на 1 кв. метр загальної площі квартири, житлового приміщення у гуртожитку та нежитлового приміщення у житловому будинку (гуртожитку).
Тариф на послуги для гуртожитків, що призначаються для проживання одиноких громадян (житловими приміщеннями спільно користуються кілька осіб, які не перебувають у сімейних стосунках), розраховується згідно з цим Порядком. Вартість послуг з розрахунку на ліжко-місце визначається як добуток тарифу на норму житлової площі для однієї особи в гуртожитку.
Разом з тим, із введенням в дію Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року суттєво змінено систему взаємовідносин, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг та визначено нову класифікацію житлово-комунальних послуг, і такої послуги, як утримання будинків і споруд та прибудинкових територій не передбачено. Натомість, визначено послугу з управління багатоквартирним будинком, вартість надання якої визначається за згодою сторін і не підлягає державному регулюванню.
Закон України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року набрав чинності з дня, наступного за днем його опублікування (10 грудня 2017 року), однак в повному обсязі Закон згідно його Прикінцевих та перехідних положень вводиться в дію з 01 травня 2019 року, а через шість місяців, тобто з 10 червня 2018року,введені в дію його норми щодо регулювання послуги з управління багатоквартирним будинком та з цієї ж дати втратили силу норми старого Закону України "Про житлово-комунальні послуги", що регулюють надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.
Згідно частини 2 статті 10 вказаного Закону вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за домовленістю сторін, крім випадку обрання управителя органом місцевого самоврядування.
Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Статтею 633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг) . У разі необґрунтованої відмови підприємця від укладення публічного договору він має відшкодувати збитки, завдані споживачеві такою відмовою. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору. Умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними.
Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Відповідач не заперечує, що станом з 01.12.2016 по 31.11.2019 користувався житлом у гуртожитку. 
Судовим розглядом встановлено, що між сторонами встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг, які регулюються Цивільним Кодексом України та спеціальним законодавством-Законом України «Про житлово-комунальні послуги», позивач свої зобов`язання перед відповідачем виконав, а відповідач плату за надані послуги у встановленому порядку тривалий час не вносить, що ним не спростовується.
Відповідно до положень ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 612 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.
Згідно із ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Згідно з ч.1 . ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.
Згідно із п.п. 1- 3 ч. 1 ст. 43, п. 1 ч.1 ст. 44 ЦПК України учасники справи мають право, подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб; ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень; подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам.
Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Посилання відповідача на необхідність врахування висновків суду про те, що тарифи за проживання у гуртожитку, які викладені у судових рішеннях у справі № 2030/3817/12, у якій відповідач не був учасником справи, є необґрунтованими та колегією суддів не приймається, з огляду на таке.
Не доказуються тільки ті обставини, які встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, у якій беруть участь, ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст. 82 ЦПК України). 
З рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 жовтня 2013 року у вказаній справі, яке залишено в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 11 червня 2014 року, убачається, що ХМАПО зобов`язано розробити економічно обґрунтовані тарифи на житлово-комунальні послуги по гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , та погодити їх з органами місцевого самоврядування за період з жовтня 2009 року провести, на підставі погоджених тарифів, відповідні перерахування витрат на утримання гуртожитку, нарахованих на ім`я ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , тобто інших осіб та за інший період.
Отже, у справі, що переглядається, правильність наведеного  розрахунку заборгованостіпо відшкодуванню витрат на утримання будинку й території та комунальні послуги,обґрунтованість тарифів за якими розрахована сума заборгованості у розмірі, яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь ОСОБА_1 належними та допустимими доказами, як у суді першої, так і апеляційної інстанції не спростовано.
Клопотань щодо витребування доказів, які б на думку апелянта мали спростувати обставини на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, відповідач не заявляв. 
Даних про відмову відповідача від отримання послуг, які надає позивач, або про отримання таких послуг неналежної якості, - матеріали справи не містять.
Доводи відповідача, що судом було враховано та стягнуто суму 3168,70 грн, поза межами строків позовної давності, не знайшли свого підтвердження, оскільки ця сума виникла до 01.12.2016, позивачем не включена до розрахунку заборгованості та не входить до предмету позовних вимог. 
Доводи ОСОБА_1 стосовно того, що рішення суду ґрунтується виключно на висновку експертного оціночно-будівельного дослідження № 10234 від 18.067.2020 судом апеляційної інстанції відхиляються, оскільки судом висновок експерта оцінено разом із іншими доказами у їх сукупності за правилами, встановленими ст. 89 ЦПК України. 
Колегія суддів приходить до висновку, що обставини справи встановлені судом на підставі оцінки зібраних доказів, проведеної з дотриманням вимог процесуального закону. Тобто суд першої інстанції дотримався принципу оцінки доказів, згідно з яким суд на підставі всебічного, повного й об`єктивного розгляду справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв`язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом обставинами справи і по суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення цих обставин, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно вирішив справу на підставі досліджених доказів та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Так як апеляційна скарга залишається без задоволення, то судовий збір, у відповідності до вимог ст. ст. 141, 382 ЦПК України між сторонами не розподіляються.
Керуючись ст.ст.367, 368, 369, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389,390 ЦПК України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий:   О.В. Маміна 

Судді:    С.С. Кругова

В.Б. Яцина