Справа № 415/104/21 
Провадження № 33/810/85/21 

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Сєвєродонецьк                                                        07 травня 2021 року

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справах Луганського апеляційного суду Люклянчук В.Ф., розглянувши апеляційну скаргу захисника Чернобая С.С. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Лисичанського міського суду Луганської області від 17 березня 2021 року, якою
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

ВСТАНОВИВ

З постанови судді вбачається, що 20 грудня 2020 року, приблизно о 22 годині 30 хвилин, ОСОБА_1 , керуючи, транспортним засобом автомобілем марки «МАZDA-6», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », по вулиці Червоній міста Лисичанська, в районі БП02006, з наявними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з ротової порожнини, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці, тощо), в порушення вимог п.2.5 ПДР України, відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння в присутності свідків.

В апеляційній скарзі, яка подана 13 квітня 2021 року, захисник просить, скасувати постанову судді, провадження у справі закрити.
У клопотанні про поновлення строку апеляційного оскарження посилався на те, що, строк апеляційного оскарження даної постанови ним був пропущений з поважної причини, оскільки ОСОБА_1 не був присутнім у судовому засіданні, у зв`язку з перебуванням на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні лікарні, що підтверджується довідкою від 16 березня 2021 року. Копію оскаржуваної постанови не отримував.
Вважає, що судом першої інстанції порушено принцип рівності сторін та права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності на захист та на справедливий судовий розгляд, оскільки доводи її в судовому засіданні не досліджувались, що вплинуло на прийняте судом рішення. З цього приводу посилається на ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободі та усталену практику Європейського суду з прав людини щодо забезпечення обвинуваченому право бути присутнім у залі суду, а також постанову Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року (справа №461/10610/13-ц, провадження №14-108цс19) стосовно підтвердження належного інформування про час і місце розгляду справи. Вважає, що суд першої інстанції не міг покласти в основу оскаржуваного рішення рапорти поліцейських, оскільки вони не є належними та допустимими доказами. Також визначає порушення Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - Інструкція), через те що в матеріалах справи відсутнє направлення ОСОБА_2 на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотично, чи іншого сп`яніння. З огляду на приписи ст. 266 КУпАП, переконаний, що за наявності відповідних підстав вважати, що особа перебуває у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, така особа спочатку обов`язково повинна пройти огляд з використанням спеціальних технічних засобів працівником поліції, у присутності двох свідків і тільки після цього, якщо особа не заперечує факту виявленого сп`яніння, то працівник поліції складає відповідний протокол, але якщо особа відмовляється від огляду з використанням спеціальних технічних засобів працівником поліції, або після цього огляду заперечує його результати, то тільки тоді, подальший огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Апеляційна скарга на постанову судді першої інстанції подана після закінчення 10-ти денного строку на апеляційне оскарження, встановленого ч. 2 ст. 294 КУпАП. Проте клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження містить посилання на обставини, які є поважними, у зв`язку з чим вважаю за необхідне поновити строк апеляційного оскарження постанови судді першої інстанції.

Заслухавши  ОСОБА_1 , якого притягнуто до адміністративної відповідальності, та його захисника Чернобай С.С., дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги, вважаю, що вона не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно з ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Даних вимог закону суддею було дотримано.
Суд апеляційної інстанції вважає, що рішення судді першої інстанції є обґрунтованим, а його висновки підтверджуються матеріалами справи про адміністративне правопорушення, з огляду на таке.
У відповідності до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Всупереч доводам апелянта, апеляційним переглядом встановлено, що суддею відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ № 206176 від 20 грудня 2021 року водій ОСОБА_1 в цей день приблизно о 22 годині 30 хвилин, керуючи, транспортним засобом «МАZDA-6», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », по вулиці Червоній міста Лисичанська, в районі БП02006, з наявними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з ротової порожнини, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці, тощо), в порушення вимог п.2.5 ПДР України, відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння в присутності свідків.
Даний протокол відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, серед іншого в них зазначено суть адміністративних правопорушень; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дані правопорушення.
У відповідності до національного законодавства протокол про адміністративне правопорушення, в силу положень статті 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді судом справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.
З урахуванням правової позиції, викладеній в рішенні ЄСПЛ по справі «Карелін проти Російської Федерації» протокол про адміністративне правопорушення не може визнаватись автоматично недопустимим доказом, а підлягає оцінці із сукупністю з іншими доказами.
Зазначені обставини в цих протоколах підтверджуються письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3  та ОСОБА_4 , які вказали, що поліцейськими були виявлені у  ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, через що тому було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння, проте той відмовився.
Окрім того, суддя в постанові, що оскаржується послався на доказ винуватості  ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення на відеозапис, на якому зафіксована пропозиція від поліцейського пройти тому огляд на стан алкогольного сп`яніння, на що останній відмовився в присутності двох свідків.
З рапортів поліцейських взводу № 1 роти № 1 батальйону УПП у Тернопільській області ДПП Шмалько В. та поліцейського взводу № 1 роти № 1 батальйону УПП у Тернопільській області ДПП Яцука Д.О. вбачається, що ними був виявлений водій  ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння.
Вказані рапорти не є єдиними та вирішальними доказами, на які суддя послався при встановлені вини  ОСОБА_1 , тому посилання на них не є окремою підставою для скасування постанови судді та закриття справи.
При цьому в матеріалах справи відсутні дані, що вказаним транспортним засобом автомобілем марки «МАZDA-6», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », керувала інша особа, а не ОСОБА_1 .
Направлення на проходження медичного освідування на стан сп`яніння ОСОБА_1 не складалось та не вручалось, оскільки він відмовився від проходження такого огляду. За таких обставин апеляційний суд з цього приводу не вбачає в діях співробітників поліції порушень Інструкції.
Стаття 266 КУпАП передбачає можливість пройти огляд на стан сп`яніння поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, а також в найближчому закладі охорони здоров`я лікарем, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським.
Законодавство про адміністративні правопорушення не передбачає обов`язкового проведення огляду на стан алкогольного поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів.
Напроти особа щодо якої є підстави вважати, що вона перебуває у стані алкогольного сп`яніння, може відмовитися від такого огляду, не погодитися з його результатами.
Інструкція визначає, що у разі скоєння дорожньо-транспортної пригоди, унаслідок якої є особи, що загинули або травмовані, проведення огляду на стан сп`яніння учасників цієї пригоди є обов`язковим у закладі охорони здоров`я.
Отже в деяких випадках огляд на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів взагалі не передбачений.
Апеляційний суд враховує, що справу про адміністративне правопорушення в суді першої інстанції розглянуто за відсутності  ОСОБА_1 .
З цього приводу суддя суду першої інстанції, розглянувши справу за відсутності правопорушника, вказав, що  ОСОБА_1 , будучи обізнаним проте, що стосовно нього складено протокол про адміністративне правопорушення, протягом тривалого проміжку часу, з метою дізнатися щодо руху справи до суду не з`явився, а його процесуальна поведінка спрямована на затягування справи, з метою спливу строку притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченого ст. 38 КУпАП.
Апеляційним судом шляхом проведення апеляційного розгляду за участі особи, стосовно якого складено протокол про адміністративне правопорушення, та його захисника було поновлено право бути присутнім в судовому засіданні, надати пояснення з приводу обставин справи про адміністративне правопорушення, проте не встановлено підстав для закриття справи. 
Отже розгляд суддею справи за відсутності  ОСОБА_1 , не вплинув на висновок судді про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що відсутні передбачені законом підстави для скасування постанови судді та закриття провадження по справі відповідно до вимог п. 1 ст.247 КУпАП. 
Керуючись ст. 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ

Поновити захиснику Чернобай С.С. строк апеляційного оскарження постанови судді Лисичанського міського суду Луганської області від 17 березня 2021 року.
Апеляційну скаргу захисника Чернобая С.С. в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, постанову судді Лисичанського міського суду Луганської області від 17 березня 2021 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП - без змін.
Постанова набирає чинності негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                 В.Ф. Люклянчук