ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"15" квітня 2021 р.           Справа№ 910/13767/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Тищенко О.В.
суддів:            Шаптали  Є.Ю. 
          Тарасенко К.В. 

за участю секретаря судового засідання Рудь Н.В.
за участю представників згідно протоколу судового засідання від 15.04.2021

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АТП-0810» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2020 (повний текст рішення підписано 18.11.2020)

у справі № 910/13767/20 (суддя Пінчук В.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Констракшн Машинері»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «АТП-0810»
про стягнення 611 481,36 грн

                                                            ВСТАНОВИВ: 

Короткий зміст позовних вимог  
Товариство з обмеженою відповідальністю "Констракшн Машинері" (далі - позивач, ТОВ "Констракшн Машинері") звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "АТП - 0810" (далі - відповідач, ТОВ "АТП - 0810") 611481,36 грн., з яких: 598581,36 грн. збитків та 12900,00 грн. вартості експертизи.  
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що  з вини відповідача йому було завдано збитки у розмірі 598  581,36 грн., що складає вартість пошкоджень переданого на зберігання майна згідно договору, які підлягають відшкодуванню на підставі ст. ст. 224, 225 Господарського кодексу України , ст. ст. 936, 949, п. 2 ч. 1 ст. 951 Цивільного кодексу України, а розмір збитків підтверджено експертним висновком. При цьому, позивачем заявлено також до стягнення з відповідача 12  900,00 грн. вартості здійсненого експертного дослідження. 

Короткий зміст заперечень проти позову 
Відповідач в обґрунтування заперечень посилався на те, після повернення позивачу належного йому обладнання із зберігання, жодних недоліків чи пошкоджень обладнання на момент його повернення за актом від 27.12.2019 - зафіксовано не було, а також у вказаному акті сторонами зафіксовано напрацювання 362,7 мотогодин. Крім того, відповідач повністю заперечує висновки експертного дослідження за результатами проведеної авто товарознавчої експертизи від 12.08.2020 р. № 2-12/08, оскільки під час її проведення були допущені неточності у її проведенні Таким чином, відповідач наголошував на відсутності документального підтвердження заявлених позивачем до відшкодування пошкоджень, а також з моменту повернення відповідачем позивачу за актом  відповідного обладнання пройшов значний проміжок часу, під час якого спірне обладнання міг використовувати саме позивач, що свідчить про відсутність причинно-наслідкого зв`язку між діями відповідача та заявленими збитками. 

          Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення 
Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.11.2020 позов задоволено: стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "АТП - 0810" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Констракшн Машинері" 598581,36 грн збитків, 12900,00 грн вартості експертизи, 9172,22 грн судового збору.  
Рішення суду першої інстанції про задоволення позову мотивовано тим, що позивачем надані суду належні докази, які підтверджують понесення останнім збитків на суму 598581,36 грн., зокрема висновок експерта від 12.08.2020 р. № 2-12/08, який визнано належним доказом у справі.   

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "АТП-0810" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить суд поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2020 у справі №910/13767/20 та ухвалили нове рішення, яким у позові відмовити повністю. Вирішити питання щодо розподілу судового збору.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при винесенні рішення порушено норми матеріального та процесуального права, рішення суду першої інстанції було прийнято при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи що привело до неправильного вирішення спору. 
Відповідач в обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення безпідставно не було враховано доводи відповідача про те, що: 
-  після повернення позивачу належного йому обладнання із зберігання, жодних недоліків чи пошкоджень обладнання на момент його повернення за актом від 27.12.2019 - зафіксовано не було, а також у вказаному акті сторонами зафіксовано напрацювання 362,7 мотогодин; 
- відповідач повністю заперечує висновки експертного дослідження за результатами проведеної авто товарознавчої експертизи від 12.08.2020 р. № 2-12/08, оскільки під час її проведення були допущені неточності у її проведенні; 
- відсутність документального підтвердження заявлених позивачем до відшкодування пошкоджень, а також з моменту повернення відповідачем позивачу за актом  відповідного обладнання пройшов значний проміжок часу, під час якого спірне обладнання міг використовувати саме позивач, що свідчить про відсутність причинно-наслідкого зв`язку між діями відповідача та заявленими збитками. 
Крім того, скаржник наголошував, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання скаржника про призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи, заперечення щодо відмови у задоволенні якої включені до апеляційної скарги.  

Короткий зміст заперечень проти доводів апеляційної скарги 
22.02.2021 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, який прийнято судом до розгляду, і в якому позивач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін як таке, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Позивач вказував на те, що: 
- на момент передачі позивачем відповідачу обладнання на зберігання по договору, воно було новим; 
- після повернення позивачу належного йому обладнання із зберігання за актом від 27.12.2019 , сторонами зафіксовано напрацювання 362,7 мотогодин,а також вказано певні недоліки обладнання, що свідчить про його використання відповідачем; 
- подані докази свідчать про наявність обумовлених законом підстав для відшкодування заявлених збитків у розмірі 598581,36 грн.  та 12900,00 грн. вартості експертизи
- висновок експерта від 12.08.2020 р. № 2-12/08-  є належним доказом у справі. 

Короткий зміст заперечень на відзив 
05.03.2021 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшли заперечення на відзив, в яких відповідач додатково наголошував, що  позивачем не подано жодних доказів простоювання/консервації (невикористання) обладнання після його повернення відповідачем за актом від 27.12.2019, яким засвідчено лише пошкодження лакофарбового покриття, пошкодження шин та коліс, жодних інших недоліків вказаним актом - не встановлено. Крім того, під час проведення експертного дослідження на замовлення позивача, було допущено порушення Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092, а зауваження представника позивача щодо експертного дослідження внесені до протоколу огляд від 12.08.2020.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу у справі №910/13767/20 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В. судді: Шаптала Є.Ю., Тарасенко К.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.01.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АТП-0810" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2020 у справі №910/13767/20 залишено без руху. Надано строк для усунення недоліків.
05.02.2021 на виконання ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху через канцелярію Північного апеляційного господарського суду надійшла заява скаржника про усунення недоліків з доказами сплати судового збору.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2021 поновлено пропущений строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "АТП-0810" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2020, справу призначено до розгляду на 25.03.2021. Зупинено дію оскаржуваного рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2020 у справі №910/13767/20 до закінчення його перегляду у апеляційному порядку.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.03.2021 розгляд справи відкладено до 15.04.2021.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання
В судове засідання 15.04.2021 з`явились представники скаржника (відповідача) та позивача. 
Представник скаржника в судовому засіданні 15.04.2021 підтримав доводи апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення  суду першої інстанції  скасувати та прийняти нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог.
Представник позивача в судовому засіданні 15.04.2021 проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін як таке, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. 

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
27.09.2019 між позивачем  - ТОВ "Констракшн Машинері", як поклажодавцем, та відповідачем - ТОВ "АТП - 0810", як зберігачем, укладений договір зберігання № 8715/1 (далі - договір). 
Умовами договору сторони узгодили, що поклажодавець передає, а зберігач приймає у безоплатне відповідальне зберігання  обладнання -  телескопічний навантажувач JCB 531-70 AGRI, ВКТ30-80 Ківш 3,00 м. куб. (Б/В)  та 980/А2007 Ковш (1 комплект) за адресою: м. Київ, вул. Колекторна, 30 (п. 1.1), обладнання є власністю поклажодавця (п. 1.2), обладнання не може бути задіяне в господарському обороті зберігача або бути переданим третім особам (п. 1.3).
Пунктом 2.1 договору визначено, що зберігач зобов`язаний прийняти на відповідальне зберігання обладнання, передбачене даним договором; забезпечити приймання (згідно акту приймання-здачі) та зберігання прийнятого на зберігання обладнання на строк. Що визначається за домовленістю сторін; протягом дії даного договору та/або після закінчення строку його дії забезпечити передачу обладнання поклажодавцю; повернути поклажодавцю те саме обладнання, що було передано на зберігання; не надавати можливість користування обладнання третім особам; в разі неповернення обладнання протягом 3 календарних днів поклажодавцю на першу вимогу, або після закінчення даного договору, обладнання вважається втраченим та зберігач відшкодовує поклажодавцю повну його вартість. 
Пунктом 2.2 договору визначено, що поклажодавець зобов`язаний разом з представником зберігача складати акти приймання - здачі обладнання на відповідальне зберігання. 
Додатковою угодою № 1 від 29.11.2019 до договору, сторони визначили строк дії договору - до 20.12.2019. 
27.09.2019 між позивачем  - ТОВ "Констракшн Машинері", як поклажодавцем, та відповідачем - ТОВ "АТП - 0810", як зберігачем, підписано акт приймання - здачі на зберігання обладнання: телескопічний навантажувач JCB 531-70 AGRI, ВКТ30-80 Ківш 3,00 м. куб. (Б/В)  та 980/А2007 Ковш (1 комплект) за адресою: м. Київ, вул. Колекторна, 30. 
27.12.2019 між позивачем  - ТОВ "Констракшн Машинері", як поклажодавцем, та відповідачем - ТОВ "АТП - 0810", як зберігачем, підписано акт приймання - передачі (повернення) до договору, згідно якого відповідачем передано, а позивачем прийнято з відповідального зберігання обладнання: телескопічний навантажувач JCB 531-70 AGRI, ВКТ30-80 Ківш 3,00 м. куб. (Б/В)  та 980/А2007 Ковш (1 комплект) за адресою: м. Київ, вул. Колекторна, 30. 
У вказаному акті містяться відомості про те, що при передачі обладнання з відповідального зберігання, зберігач напрацював 362,7 мотогодин. Недоліки, пошкодження обладнання наступні: пошкоджено лако-фарбове покриття, пошкодження шин та коліс. 
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач вказує на те, що телескопічний навантажувач JCB 531-70 AGRI заводський номер НОМЕР_2 на момент передачі на зберігання був новим - 2019 року випуску, про що зазначено у висновку експерта № 2-12/08 від 12.08.2020 та у свідоцтві про реєстрацію машин.
Зокрема, у висновку експерта № 2-12/08 за результатами проведення автотоварознавчої експертизи, виконаної судовим експертом Таракановим Ю.Ю. (свідоцтво № 354 від 24.11.2000, видане на підставі рішення Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України), встановлено, що матеріальний збиток, завданий власникові навантажувача телескопічний навантажувач JCB 531-70 AGRI, заводський номер НОМЕР_1 , в комплекті з ковшем ВКТ30-80 Ківш 3,00 м. куб. (Б/В)  та 980/А2007 Ковш, в результаті їх пошкодження складає з урахуванням ПДВ - 598  581,36 грн. 
При цьому, матеріалами справи підтверджується, що експертиза проводилась у присутності представників позивача та відповідача, про що зазначено на першій сторінці висновку експерта № 2/12/08 від 12.08.2020.   
Позивач в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що  з вини відповідача йому було завдано збитки у розмірі 598  581,36 грн., що складає вартість пошкоджень переданого на зберігання майна згідно договору, які підлягають відшкодуванню на підставі ст. ст. 224, 225 Господарського кодексу України , ст. ст. 936, 949, п. 2 ч. 1 ст. 951 Цивільного кодексу України, а розмір збитків підтверджено експертним висновком. При цьому, позивачем заявлено також до стягнення з відповідача 12  900,00 грн. вартості здійсненого експертного дослідження. 

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд  дійшов наступних висновків. 
Статтею 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.
Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення      Цивільного кодексу України      з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Застосування господарських санкцій до суб`єкта, який порушив зобов`язання, не звільняє цього суб`єкта від обов`язку виконати зобов`язання в натурі, крім випадків, коли інше передбачено законом або договором, або управнена сторона відмовилася від прийняття виконання зобов`язання. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.
Згідно зі статтею 936 Цивільного кодексу України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Договором зберігання, в якому зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (професійний зберігач), може бути встановлений обов`язок зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому. Договір зберігання є публічним, якщо зберігання речей здійснюється суб`єктом підприємницької діяльності на складах (у камерах, приміщеннях) загального користування.
Зберігач зобов`язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі. Якщо зберігання здійснюється безоплатно, зберігач зобов`язаний піклуватися про річ, як про свою власну (стаття 942 Цивільного кодексу України).
За приписами статті 944 Цивільного кодексу України, зберігач не має права без згоди поклажодавця користуватися річчю, переданою йому на зберігання, а також передавати її у користування іншій особі.
Статтею 950 Цивільного кодексу України встановлено, що за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах (ч. 1). Професійний зберігач відповідає за втрату (нестачу) або пошкодження речі, якщо не доведе, що це сталося внаслідок непереборної сили, або через такі властивості речі, про які зберігач, приймаючи її на зберігання, не знав і не міг знати, або внаслідок умислу чи грубої необережності поклажодавця (ч. 2). Зберігач відповідає за втрату (нестачу) або пошкодження речі після закінчення строку зберігання лише за наявності його умислу або грубої необережності (ч. 3).
Відповідно до ч. 1 статті 951 Цивільного кодексу України, збитки завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем: 
1) у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості; 
2) у разі пошкодження речі - у розмірі суми, на яку знизилася її вартість. 
Відповідно до ч. 2 статті 951 Цивільного кодексу України, якщо внаслідок пошкодження речі її якість змінилася настільки, що вона не може бути використана за первісним призначенням, поклажодавець має право відмовитися від цієї речі і вимагати від зберігача відшкодування її вартості.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши наявні у справі докази в сукупності, судом апеляційної інстанції встановлено, що між позивачем та відповідачем на підставі укладеного договору виникли відносини безоплатного зберігання, за умови якого позивачем було передано відповідачу на зберігання обладнання - телескопічний навантажувач JCB 531-70 AGRI, ВКТ30-80 Ківш 3,00 м. куб. (Б/В)  та 980/А2007 Ковш (1 комплект) за адресою: м. Київ, вул. Колекторна, 30. 
В свою чергу, зберігач за умовами як договору, так і ст. 936 Цивільного кодексу України зобов`язаний повернути поклажедавцеві товар який був прийнятий на зберігання, а відшкодувати збитки зобов`язаний лише у випадку втрати (нестачі) або його пошкодження за наявності складу цивільного правопорушення (протиправність, збитки, причинний зв`язок) передбаченого ст. 614 Цивільного кодексу України). 
Правові норми щодо відшкодування збитків та інших способів відшкодування майнової шкоди закріплені у статті 22 Цивільного кодексу України, згідно із частиною першою якої особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Частиною другою статті 22 Цивільного кодексу України визначено, що збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Статтею 224 Господарського кодексу України встановлено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.
Статтею 225 Господарського кодексу України визначено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом. Законом щодо окремих видів господарських зобов`язань може бути встановлено обмежену відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов`язань. При визначенні розміру збитків, якщо інше не передбачено законом або договором, враховуються ціни, що існували за місцем виконання зобов`язання на день задоволення боржником у добровільному порядку вимоги сторони, яка зазнала збитків, а у разі якщо вимогу не задоволено у добровільному порядку, - на день подання до суду відповідного позову про стягнення збитків. Виходячи з конкретних обставин, суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ціни на день винесення рішення суду. 
В свою чергу, кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести:
-  неправомірність поведінки особи; 
- наявність шкоди; 
- причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; 
- вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (стаття 614 Цивільного кодексу України).
В свою чергу, позивач звертаючись до суду з позовом про відшкодування збитків у розмірі 598  581,36 грн., що складає вартість пошкоджень переданого на зберігання майна згідно договору, посилався на те, що відповідний обов`язок з їх відшкодування існує у відповідача в силу ст. 950 Цивільного кодексу України, а їх розмір визначено згідно з п. 2 ч. 1 ст. 951 Цивільного кодексу України на підставі експертного висновку  № 2-12/08 за результатами проведення автотоварознавчої експертизи, виконаної судовим експертом Таракановим Ю.Ю. (свідоцтво № 354 від 24.11.2000, видане на підставі рішення Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України),з чим погодився суд першої інстанції. 
Проте, суд апеляційної інстанції за вказаними доводами позивача, і відповідно, висновками суду першої інстанції стосовно наявності обумовлених договором та законом підстав щодо відшкодування 598  581,36 грн. збитків - не погоджується і вважає їх помилковими з огляду на наступне. 
В свою чергу, позивачем, який вимагає відшкодування збитків,  не доведено в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України  неправомірність дій відповідача по зберіганню обладнання, оскільки по-перше, додатковою угодою № 1 від 29.11.2019 до договору, сторони визначили строк дії договору - до 20.12.2019, а акт повернення обладнання з зберігання складено між сторонами 27.12.2019. При цьому, у вказаному акті між сторонами дійсно зафіксовано певний мотопробіг та певні пошкодження (лако-фарбове покриття, пошкодження шин та коліс), проте, вказаний акт не містить відомостей про те, коли саме задані ці пошкодження (до 20.12.2019 чи після цієї дати). 
При цьому, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів в розумінні ч. 3 ст. 950 Цивільного кодексу України, ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, умислу чи грубої необережності відповідача стосовно завдання відповідних пошкоджень. 
Також, здійснивши оцінку доводів позивача про те, що обладнання було пошкоджено саме під час здійснення відповідачем його зберігання, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків. 
Так, п. 2 ч. 1 статті 951 Цивільного кодексу України визначено, що збитки завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем  у розмірі суми, на яку знизилася її вартість. 
Отже, приписами наведеної статті передбачено відшкодування завданого збитку у розмірі суми, на яку знизилась вартість переданого на зберігання обладнання. 
Проте, позивачем не було доведено в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, що заявлена ним до стягнення сума у розмірі 598  581,36 грн. - є саме сумою, на яку знизилась вартість обладнання. 
При цьому, наданий позивачем висновок експерта № 2-12/08 за результатами проведення автотоварознавчої експертизи, виконаної судовим експертом Таракановим Ю.Ю. (свідоцтво № 354 від 24.11.2000, видане на підставі рішення Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України) - не є належним та допустимим доказом в підтвердження розміру заявленої до стягнення суми з огляду на п. 2 ч. 1 статті 951 Цивільного кодексу України, оскільки у вказаному висновку експерта надано висновки стосовно вартості відновлювального ремонту, а не суму зниження вартості обладнання, що є різними економічними категоріями, які не можна порівнювати чи ототожнювати, і позивачем не надано доказів, що вказані економічні категорії є ідентичними контексті існуючого між сторонами спору в призмі заявленої до стягнення суми, що є окремою підставою для відхилення поданого позивачем висновку експерта, як належного та допустимого  доказу у даній справі. 
Також, суд апеляційної інстанції, дослідивши вказаний висновок експерта № 2-12/08 за результатами проведення автотоварознавчої експертизи, виконаної судовим експертом Таракановим Ю.Ю. (свідоцтво № 354 від 24.11.2000, видане на підставі рішення Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України), встановив, що у ньому експертом наведено експертне дослідження вартості ремонтних робіт, з наведенням  вартості  запасних частин обладнання, вартості робіт, вартості матеріалів, з урахуванням, зокрема і податку на додану вартість, а також фіксацією у протоколі огляду колісного засобу певних робіт. 
Проте, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів в розумінні ч. 1  ст. 950 Цивільного кодексу України, ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, що відповідні пошкодження виникли саме під час зберігання обладнання відповідачем, в період дії договору зберігання, з урахуванням того, що у акті повернення обладнання з зберігання складено між сторонами 27.12.2019, між сторонами дійсно зафіксовано певний мотопробіг та певні пошкодження (лако-фарбове покриття, пошкодження шин та коліс), проте, будь-яких інших недоліків обладнання - не зафіксовано, і доказів того, що недоліки, які висвітлені у експертному висновку, виникли саме з вини відповідача внаслідок неналежного виконання умов договору зберігання - позивачем не надано ні станом на момент розгляду судом першої інстанції, ні станом на момент здійснення апеляційного розгляду справи. 
Таким чином, наведені обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, також є окремою підставою для відхилення поданого позивачем висновку експерта, як доказу у даній справі в розумінні ст. ст. 76-79, 99 Господарського процесуального кодексу України.
З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку,  що позивачем, який вимагає відшкодування збитків, не доведено в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України належними та допустимими доказами складу цивільного правопорушення в діях відповідача, зокрема: не доведено як неправомірності поведінки відповідача під час дії договору,  так і наявності збитків  у заявленому до стягнення розмірі (598  581,36 грн.), не доведено також  і причинно-наслідкового зв`язку між поведінкою відповідача та заявленими до стягнення збитками та вини відповідача, і вказаних обставин не встановлено судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду справи.
Наведене в сукупності свідчить про відсутність обумовлених законом (ст. ст. 224, 225 Господарського кодексу України , ст. ст. 936, 949, п. 2 ч. 1 ст. 951 Цивільного кодексу України) та укладеним між сторонами договором зберігання підстав для відшкодування збитків в сумі 598  581,36 грн., а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача  збитків в розмірі 598  581,36 грн. - не є законними та обґрунтованими, не були доведені належними та допустимими доказами в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, а тому не підлягають задоволенню за наведених скаржником доводів та обґрунтувань. 
Також, вимоги позивача про стягнення 12  900,00 грн. вартості експертного дослідження, також визнаються судом апеляційної інстанції безпідставними та необґрунтованими, оскільки оплату відповідного експертного дослідження здійснено позивачем самостійно, у зв`язку з чим обумовлені законом підстави для покладення на відповідача витрат позивача по відшкодування вартості вказаного дослідження  в сумі 12900,00  грн. - відсутні, і вимоги позивача у наведеній частині також задоволенню не підлягають.  
Крім того, оцінивши довод скаржника в апеляційній скарзі стосовно необхідності призначення у справі судової авто товарознавчої експертизи, внаслідок необґрунтованості та сумнівності висновку експерта № 2-12/08 за результатами проведення автотоварознавчої експертизи, виконаної судовим експертом Таракановим Ю.Ю. (свідоцтво № 354 від 24.11.2000, видане на підставі рішення Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України),  заслухавши думки присутніх представників учасників справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що довод скаржника у наведеній частині, як підстава для  призначення у справі судової експертизи - судом апеляційної інстанції відхиляється з огляду на те, що судом апеляційної інстанції відхилено поданий позивачем висновок експерта, як належний та допустимий доказ у даній справі. 
Крім того, частиною 1 статті 99 Господарского процесуального кодексу України визначено, що суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:
1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;
2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що для з`ясування обставин, що мають значення для справи, не є необхідними спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, оскільки відповідні обставини справи, зокрема і щодо виконання сторонами своїх зобов`язань в контексті спірних правовідносин учасників спору, встановлені судом апеляційної інстанції за допомогою наявних у матеріалах справи доказів, які подані учасниками справи та оцінені судом апеляційної інстанції з урахуванням приписів ст. ст. 76-79, 269 Господарського процесуального кодексу України. 
Крім того, суд апеляційної інстанції враховує і те, що затягування судового процесу призводить до порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку. 
Таким чином, об`єктивна неможливість розгляду даного господарського спору в контексті спірних правовідносин сторін - відсутня, оцінка спірних правовідносин сторін з огляду на заявлені предмет та підстави позову у справі № 910/13767/20 - здійснена судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог процесуального законодавства.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції зазначає, що висновки суду ґрунтуються на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах. 

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.
Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з`ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. 
Приписами ст. ст. 76, 77  Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 
Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.  Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Статтею  86  Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду справи  дійшов висновку, що обумовлені  законом (ст. ст. 224, 225 Господарського кодексу України , ст. ст. 936, 949, п. 2 ч. 1 ст. 951 Цивільного кодексу України) та укладеним між сторонами договором зберігання підстав для відшкодування збитків в розмірі 598  581,36 грн. та 12  900,00 грн. вартості експертного дослідження за наведених позивачем доводів та обгрунтувань - відсутні, у зв`язку з чим заявлений позов задоволенню не підлягає. 
З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені скаржником в апеляційній скарзі, найшли своє  підтвердження під час розгляду справи в апеляційному порядку, рішення суду першої інстанції ухвалено при нез`ясуванні обставин, що мають значення для справи (зокрема, щодо наявності у відповідача обов`язку перед позивачем щодо відшкодування збитків), за недоведеності обставин, що мають значення для справи, як суд першої інстанції визнав встановленими (щодо обставин підтвердженості складу цивільного правопорушення, як підстави для відшкодування збитків та підтвердженості їх розміру), висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи, а також при ухваленні рішення судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права (ст. ст. 76-79, 99 Господарського процесуального кодексу України) та неправильно застосовані норми матеріального права (ст. ст. 224, 225 Господарського кодексу України, ст. ст. 936, 949, п. 2 ч. 1 ст. 951 Цивільного кодексу України) щодо встановлення обов`язку відповідача відшкодувати заявлені збитки, у зв`язку з чим на підставі п. 1-4  ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України оскаржуване рішення  підлягає скасуванню в апеляційному порядку  з прийняттям  нового рішення про  відмову у задоволенні позову повністю за наведених у даній постанові підстав. 
У зв`язку з наведеним, суд апеляційної інстанції на підставі п. 1-4  ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України  дійшов висновку, що оскаржуване рішення  підлягає скасуванню в апеляційному порядку з прийняттям нового рішення, яким у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Констракшн Машинері" до Товариства з обмеженою відповідальністю "АТП - 0810" про стягнення 611481,36 грн., з яких: 598581,36 грн. збитків та 12900,00 грн. вартості експертизи  - слід відмовити повністю. 

Розподіл судових витрат
Пунктом 2 ч. 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
На підставі п. 2 ч. 1, ч. 14  ст. 129 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції здійснює розподіл судових витрат наступним чином:  судовий збір за подачу позову   покладається судом апеляційної інстанції на позивача, а за подачу апеляційної скарги в розмірі 13  758,33 грн. - підлягає стягненню з позивача на користь відповідача. 
 
Керуючись ст.ст. 129, 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АТП-0810» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2020  у справі №910/13767/20 задовольнити.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2020  у справі №910/13767/20 скасувати. 
3. Прийняти нове рішення суду, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Констракшн Машинері» (04086, місто Київ, вул. Петропавлівська, 54-А, ідентифікаційний код 32828388) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АТП-0810» (01133, місто Київ, вул. Євгена Коновальця,   31, ідентифікаційний код 41735509) 13 758 (тринадцять тисяч сімсот п`ятдесят вісім) грн 33 коп. судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.
5. Видачу наказу у справі №910/13767/20 доручити Господарському суду міста Києва.
6. Матеріали справи №910/13767/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.
Дата підписання повного тексту:  08.06.2021 після виходу суддів з відпустки 

Головуючий суддя                                                            О.В. Тищенко 

Судді                                                                                Є.Ю. Шаптала

                                                                                К.В. Тарасенко