ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Єдиний унікальний номер справи: 648/2849/14-ц Головуючий в І інстанції Рибас А.В.
Номер провадження: №22-ц/819/305/21 Доповідач Кутурланова О.В.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

01 червня 2021 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кутурланової О.В.,
суддів: Майданіка В.В.,
Орловської Н.В.,
секретар судового засідання Давиденко І.О.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Білозерського районного суду Херсонської області у складі судді Рибас А.В.  від 30 вересня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в інтересах якої діє ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Служба у справах дітей Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області, Чорнобаївська сільська рада Білозерського району Херсонської області, про звернення стягнення на предмет іпотеки, визначення способу реалізації предмета іпотеки і виселення з житлового будинку,
В С Т А Н О В И В:
У липні 2013 року ПАТ «Державний ощадний банк України» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , третя особа: Білозерський районний сектор Управління державної міграційної служби у Херсонській області, про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстраційного обліку.
Позовні вимоги обґрунтувало тим, що 05.05.2006 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_5 укладено іпотечний кредитний договір на суму 37780 доларів США зі сплатою 10,8% річних з кінцевим терміном повернення кредиту 04 травня 2025 року.
В якості забезпечення виконання кредитних зобов`язань, 05.05.2006 року сторони уклали договір іпотеки, згідно з яким ОСОБА_5 передав банку в іпотеку будинок АДРЕСА_1 , придбаний за кредитні кошти.
Внаслідок неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, станом на 22.11.2011 року утворилась заборгованість перед банком в загальній сумі 521441,56 грн.
Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 22.11.2011 року з ОСОБА_5 було стягнуто на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість в розмірі 65354,00 доларів США, що еквівалентно 521 444,56 грн. 

Враховуючи те, що ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором не сплатив, рішення суду залишається невиконаним, ПАТ «Державний ощадний банк України» просив:
- звернути стягнення на предмет іпотеки, зазначений в іпотечному договорі від 05.05.2006 p., а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_5 , шляхом реалізації предмету іпотеки на прилюдних торгах за початковою вартістю визначеною на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.
- виселити ОСОБА_5 , 1966 р.н., ОСОБА_1 , 1967 р.н., ОСОБА_3 , 2001 р.н., ОСОБА_4 , 2006 р.н. та ОСОБА_2 , 1990 р.н. з будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зі зняттям з реєстраційного обліку у Білозерському районному секторі управління державної міграційної служби у Херсонській області;
- відстрочити виконання рішення до дня втрати чинності ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»;
- судові витрати покласти на відповідачів - ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ».

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 30 вересня 2020 року в задоволенні позову АТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - служба у справах дітей Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області, Чорнобаївська сільська рада Білозерського району Херсонської області, про звернення стягнення на предмет іпотеки, визначення способу реалізації предмета іпотеки і виселення з житлового будинку відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ «Державний ощадний банк України», посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, просило його скасувати та постановити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 05.05.2006 року між ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є АТ «Державний ощадний банк України», та ОСОБА_5 укладено договір про іпотечний кредит за №100 за умовами якого банк надав ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 37780,00 доларів США на придбання одноповерхового житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 з кінцевим терміном повернення кредиту не пізніше травня 2025 року (а.с.12-14 т.1)
Того ж дня, 05.05.2006 року, укладено договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 за яким ОСОБА_1 продала, а ОСОБА_5 придбав вказане нерухоме майно. Право власності на вказане нерухоме майно за ОСОБА_5 зареєстровано 06.05.2006 року.
Крім того, 05.05.2006 року між банком та ОСОБА_5 укладено іпотечний договір, предметом якого є заставне майно: житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с.9-11 т.1)
За умовами вказаного договору Іпотекодержатель набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо не момент настання строку платежу зобов`язання (або відповідна його частина) не буде виконано, а також у будь-який час незалежно від настання строку платежу у випадку невиконання іпотекодавцем будь-якого з своїх обов`язків передбачених цим договором та/або договором про іпотечний кредит, а рівно у випадках, якщо будь-яка з гарантій або завірень, наданих іпотекодавцем у відповідності з цим договором, виявиться(стане) недійсною (п.6.1 договору)
Відповідно до п. 6.2. договору іпотеки визначено, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки будь-яким способом не забороненим законодавством, в тому числі на підставі виконавчого напису нотаріуса або рішення суду у визначеному чинним законодавством України та цим Договором порядку. 

В зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за вищевказаним кредитним договором, 22.11.2011 року рішенням Білозерського районного суду Херсонської області з ОСОБА_5 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» стягнуто заборгованість в загальній сумі 521441,56 грн. по договору про іпотечний кредит за №100 від 05.05.2006 року (а.с.15 т.1)
14.02.2012 року постановою державного виконавця ВДВС Білозерського районного управління юстиції відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-11, виданого 05.01.2012 року про стягнення з ОСОБА_5 на користь АТ «Ощадбанк » боргу в сумі 523261,00 грн.
Також судом встановлено, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією актового запису про смерть № 1649 від 27.12.2017 року, складеного Херсонським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області (а.с.7 т.6 на звороті).
Після смерті позичальника ОСОБА_5 банком було направлено до Білозерської державної нотаріальної контори претензію до спадкоємців померлого позичальника від 02.05.2018 року, на підставі якої було заведено спадкову справу за №176/2014 від 03.05.2018 року з якої вбачається, що із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину ніхто із спадкоємців не звертався (а.с.164-173 т.5).
Відповідно до довідки виданої Чорнобаївською сільською радою Білозерського району Херсонської області від 11.02.2019 року за №02-20/111 на день смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 , були зареєстровані ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_8 (а.с.219 т.5)

Судом встановлено, що згідно з актовим записом №1452 виданим 04.08.2014 року міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області, ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.244-245 т.5).

Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області 28.11.2017 року шлюб ОСОБА_5 та ОСОБА_1 розірвано (а.с.240-243т.5).

Враховуючи те, що ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 є спадкоємцями першої черги за законом та постійно проживали разом з ОСОБА_5 , і з заявами про відмову від прийняття спадщини вони не зверталися, колегія суддів приходить до висновку, що спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_5 є ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , в інтересах якої діє ОСОБА_7 , як такі, що прийняли спадщину в силу частини ч.4 ст.1268 ЦК України за позовною вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оскільки ОСОБА_9 з 2016 року постійно проживає та працює в м. Києві не є спадкоємицею після смерті ОСОБА_5 , так як на момент смерті вона проживала разом зі спадкодавцем, що підтверджується також відомостями про реєстрацію місця проживання фізичної особи.
З матеріалів справи також вбачається, що на момент розгляду справи рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 22.11.2011 року про стягнення заборгованості з ОСОБА_5 не виконано.

Відповідно до висновку судово оціночно-будівельної експертизи № 31/17 від 29.08.2017 року ринкова вартість житлового будинку АДРЕСА_1 становить 521 382,00 грн. (а.с. 4-47 т. 5).

Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

У статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.
Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.
Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина четверта статті 33 Закону): судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).
Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду є: 
1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 39 Закону); 
2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону).

За змістом припису частини другої статті 35 Закону визначена у частині першій цієї статті процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору (яка передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору) не є перешкодою для реалізації іпотекодержателем права звернутись у будь-який час за захистом його порушених прав до суду з вимогами: 1) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб його реалізації шляхом проведення прилюдних торгів (статті 41-47 Закону) - незалежно від того, які способи задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили у відповідному договорі (в іпотечному застереженні); 2) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб продажу предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону) - якщо у відповідному договорі (в іпотечному застереженні) сторони цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя, встановлений статтею 38 Закону, не передбачили.

Відповідно до статті 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. 
Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. 
У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Як встановлено судом, ОСОБА_5 не виконував свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. 
Спадкоємці ОСОБА_5 , будучи обізнаними про наявність боргу спадкодавця перед банком жодних дій спрямованих на погашення боргу також не здійснювали.
Колегія суддів не може погодитися з висновками суду про те, що матеріали справи не містять відомостей, що відповідачі не виконали свій обов`язок по задоволенню вимог кредитора, в межах вартості майна, одержаного у спадщину особисто, у розмірі, який відповідає частці у спадщині, що передбачено ч.1 ст.1282 ЦК України, оскільки вказані обставини підтверджується рішенням суду, яким встановлена сума заборгованості іпотекодавця, яке набрало законної сили та яке на час розгляду справи не виконане, що підтверджується наявною у справі довідкою. 
В свою чергу відповідачами не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження часткової чи повної сплати суми заборгованості перед банком.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку що неналежне виконання позичальником грошового зобов`язання за кредитним договором, наданим у валюті є підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки, придбаний за рахунок кредитних коштів. 

Таким чином, позивач АТ «Державний ощадний банк України» у зв`язку з наявністю непогашеної заборгованості за кредитним договором позичальника ОСОБА_5 , невиконанням  ним та його правонаступниками вимог банку про погашення заборгованості у повному обсязі,  має право задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку», у частинах першій, третій якої передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.
Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.
Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.
Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду.
Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.
Отже, за змістом цих норм, визначальним при вирішенні питання про наявність підстав для виселення із жилого будинку (жилого приміщення) - предмета іпотеки у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки без надання іншого постійного жилого приміщення є встановлення того, за які кошти придбано іпотечне майно: за рахунок кредитних (позичених) коштів, чи за особисті кошти іпотекодавця (іпотекодавців).

Приймаючи до уваги, що відповідно до іпотечного кредиту банк надав ОСОБА_5 грошові кошти саме на придбання одноповерхового житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та відповідно до договору купівлі-продажу вказаного будинку сума за яку він був проданий не перевищує отриману внаслідок укладення іпотечного договору, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що іпотечне майно було придбано саме за рахунок кредитних (позичених) коштів.

Судом також встановлено та не заперечується відповідачами, що в останні роки в будинку відповідачі перебувають лише літом, близько місяця, що свідчить про те, що у відповідачів наявне інше постійне місце проживання. 
Крім того, під час слухання справи з`ясовано, що у будинку АДРЕСА_1 , з дозволу відповідачів, проживають сторонні особи.

Колегією суддів також приймається до уваги висновок органу опіки та піклування про те, що виселення ОСОБА_10 та її матері ОСОБА_1 буде суперечити інтересам дитини, як такої, що не має іншого постійного місця проживання, проте суд апеляційної інстанції не може з ним погодитися, оскільки він недостатньо обґрунтований та не відповідає обставинам встановленим у справі.

У п. 44 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз`яснено, що згідно зі ст. 32 ЦК України, ст. 177 СК України та ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання.
У зв`язку з наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки), не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування.

Не можуть бути прийняті до уваги і посилання відповідачів на те, що договір іпотеки не відповідає вимогам щодо отримання згоди Органу опіки та піклування під час його укладення, оскільки відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Вимоги щодо визнання вказаного договору недійсним були заявлені відповідачами шляхом подання зустрічного позову, проте позов залишено без розгляду і ухвала суду відповідачами не оскаржувалася.

З огляду на те, що відповідачами прийнято у спадок власність (будинок) обтяжену борговими зобов`язаннями спадкодавця, приймаючи до уваги ту обставину, що відповідачі фактично проживають у іншому місці протягом останніх років, з`являючи у спірний будинок лише на місяць літом, колегія суддів приходить до висновку про можливість виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в інтересах якої діє ОСОБА_1 з будинку АДРЕСА_1 .

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір не повно дослідив обставини справи, та прийшов до помилкового висновку.

Згідно з вимогами ч.1 ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів також враховує положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
Відповідно до пункту 1 статті 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.
Аналіз наведеної норми права свідчить, що дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» лише обмежує в часі примусове стягнення майна до моменту втрати ним чинності, натомість не є підставою для відмови у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити.
Рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 30 вересня 2021 року скасувати та постановити нове.
Звернути стягнення на предмет іпотеки, зазначений в іпотечному договорі від 05 травня 2006 року, укладеному між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_5 , правонаступниками якого є ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , в інтересах якої діє ОСОБА_1 , а саме на житловий будинок АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в інтересах якої діє ОСОБА_1 , як спадкоємцям першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 , шляхом реалізації предмету іпотеки на прилюдних торгах за початковою вартістю визначеною на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.
Виселити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в інтересах якої діє ОСОБА_1 , з будинку АДРЕСА_1 . 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Дата складання повного тексту постанови – 03 червня 2021 року
Головуючий    О.В. Кутурланова 

Судді: В.В. Майданік 

Н.В.Орловська