УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 травня 2021 року
м. Київ
справа № 399/753/20
провадження № 51-2445ск21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                         ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 15 квітня 2021 року, 
встановив:
Вироком Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 27 листопада 2020 року ОСОБА_4 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 121 КК, та призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.
За вироком суду ОСОБА_4 засуджено за те, що вона 12 липня 2020 року приблизно 23 год, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, шляхом пошкодження вікна проникла в приміщення житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , де проживала ОСОБА_5 , у ході словесної сварки з останньою, умисно нанесла удари ціпками по різних частинах тіла потерпілій, яка являється особою похилого віку та в зв`язку із станом здоров`я потребує стороннього догляду, чим завдала їй тяжкі тілесні ушкодження, що потягли за собою травматичний шок, від якого настала смерть ОСОБА_5 . 
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 15 квітня 2021 року вирок місцевого суду залишено без змін.
У касаційній скарзі засуджена не погоджується із судовим рішенням апеляційної інстанції, постановленим стосовно неї, з підстав невідповідності призначеного покарання тяжкості злочину та його особі через суворість. Стверджує, що судом в повній мірі не враховано обставин вчинення злочину, даних про її особу та обставин, передбачених статтею 66 КК, що пом`якшують призначене покарання, а тому просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Перевіривши доводи касаційної скарги, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних міркувань.
Відповідно до статті 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 та правильність кваліфікації її дій у касаційній скарзі не оскаржуються.
Згідно статті 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.
Положеннями статті 50 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у статті 65 КК, суд при виборі покарання зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, призначаючи засудженій покарання за інкримінований їй злочин, місцевий суд, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, від якого настала смерть людини, особу винної, стан здоров`я, відношення до скоєного, яка не намагалася надати потерпілій медичну допомогу, яка має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_6 та доньку ОСОБА_7 , яка з дитинства являється особою з інвалідністю 2 групи, обставини, які пом`якшують призначене покарання, а саме щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину.
Встановлено судом, що обставини, які обтяжують покарання, у відповідності до приписів статті 67 КК є вчинення злочину щодо особи похилого віку та вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.
А тому, враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов переконання, що покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років, яке є в межах санкції частини 2 статті 121 КК, буде достатнім та необхідним для виправлення засудженої та сприятиме виконанню мети покарання, передбаченої частиною 2 статті 50 цього Кодексу.
З таким рішенням погоджується і колегія суддів, та, виходячи із принципів співмірності й індивідуалізації, вважає покарання, призначене ОСОБА_4 ,  справедливим та домірним вчиненому.
Обставини справи та дані про особу винного, на які посилається засуджена, були враховані судами при призначенні їй покарання за вчинений злочин. 
Закон наділяє суд дискреційними повноваженнями визначати, чи знижують встановлені під час судового розгляду обставини ступінь тяжкості вчиненого злочину, і призначати таке покарання, яке за видом і розміром є необхідним та достатнім для виправлення особи й попередження вчинення нових злочинів.
Застосування від імені держави до особи, визнаної винною, заходу примусу відноситься до дискреційних повноважень суду, які з додержанням засад верховенства права та законності було реалізовано при постановленні вироку в цьому провадженні.
Враховуючи наведене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги засудженої ОСОБА_4 та вважає, що у відкритті провадження слід відмовити.
Керуючись пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженої ОСОБА_4 на ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 15 квітня 2021 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді: 
ОСОБА_1 	ОСОБА_2 	ОСОБА_3