ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2021 року	Львів	Справа № 460/1192/19 пров. № А/857/7227/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді                                   Курильця А.Р.,
суддів                                                       Кущнерика М.П.. Мікули О.І., 
з участю секретаря                                   Михальської М.Р.,
позивача                                                        ОСОБА_1 ,
представників відповідача                       Лук`янової М.Л., Сич Т.Б.,
третьої особи                                             Шевчук О.А.,  
          
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Вараської міської ради, третя особа ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

суддя в 1-й інстанції – Недашківська К.М.,
час ухвалення рішення – 23.02.2021 року, 18:10 год., 
місце ухвалення рішення – м. Рівне,
дата складання повного тексту рішення – 05.03.2021 року,

                                                  в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся з позовом до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Вараської міської ради (далі – відповідач), третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування наказу від 23.04.2019 року № 41-к «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновлення позивача на посаді заступника начальника Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Вараської міської ради з 24.04.2019 року; стягнення з відповідача заробітної плати за час вимушеного прогулу.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2021 року адміністративний позов залишено без задоволення.
Не погоджуючись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про задоволення позову.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що факти відсутності його на робочому місці 10.04.2019 року та 12.04.2019 року не підтверджені жодними належними доказами, оскільки у ці дати позивач був на роботі. Позивач вказує, що не порушував законодавства про працю та сумлінно виконував обов`язки, покладені на нього; систематичного невиконання обов`язків не допускав, а конфлікт з начальником управління спричинив безпідставне звільнення. Звертає увагу на те, що призначення та звільнення з посади заступника начальника самостійного управління виконкому Вараської міської ради має здійснюватись виключно міським головою. Звільнення з посади державної служби є винятковим видом дисциплінарного стягнення. 
Позивач в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав з мотивів, викладених в ній, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про задоволення позовних вимог.
Представники відповідача  в судовому засіданні апеляційну скаргу заперечили, просять рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2021 року залишити без змін.
Третя особа в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечила, зазначила що оскаржуване рішення є законним та обгрунтованим.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.
Судом встановлено, що начальником Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Вараської міської ради винесений наказ від 23.04.2019 року № 41-к «Про звільнення ОСОБА_1 », відповідно до якого позивача звільнено з посади заступника начальника Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Вараської міської ради з 23.04.2019 року, за систематичне невиконання ним без поважних причин обов`язків, покладних трудовим договором  і правилами внутрішнього трудового розпорядку, п. 3 ст. 40 КЗпП України (далі - Наказ № 41-к) (а.с. 33 том 1).
Оскаржуваний Наказ № 41-к містить опис підстав для його прийняття:
(1) Акт про факт відсутності працівника на робочому місці від 10.04.2019 року;
(2) Доповідна записка головного спеціаліста з кадрової роботи ОСОБА_3 від 10.04.2019 року;
(3) Наказ управління від 12.04.2019 року № 34-к «Про надання письмових пояснень»;
(4) Пояснення позивача від 12.04.2019 року;
(5) Лист керуючого справами виконавчого комітету, голови комісії з питань розрахунків обсягів компенсації витрат автомобільним транспортом Б. Бірука від 15.04.2019 року;
(6) Наказ управління від 23.04.2019 року № 40-к «Про надання письмових пояснень»;
(7) Пояснення позивача від 23.04.2019 року;
(8) Акт про факт відсутності працівника на робочому місці від 12.04.2019 року;
(9) Доповідна записка головного спеціаліста з кадрової роботи ОСОБА_3 від 12.04.2019 року;
(10) Наказ управління від 23.04.2019 року № 38-к «Про надання письмових пояснень»;
(11) Службова записка ОСОБА_4 від 11.03.2019 року;
(12) Наказ управління від 23.04.2019 року № 39-к «Про надання письмових пояснень»;
(13) Пояснення позивача від 23.04.2019 року;
(14) Накази управління від 30.11.2018 року № 65-вд та від 25.03.2019 року № 21-вд «Про дисциплінарне стягнення»;
(15) Правила внутрішнього трудового розпорядку (затверджені загальними зборами трудового колективу Управління праці та соціального захисту населення, протокол № 1 від 28.04.2016 року);
(16) Посадова інструкція заступника начальника управління праці та соціального захисту населення від 28.11.2018 року;
(17) Витяг з протоколу засідання профспілкового комітету від 23.04.2019 року № 4.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що оскільки позивача було звільнено за систематичне невиконання ним без поважних причин обов`язків, покладних трудовим договором  і правилами внутрішнього трудового розпорядку, дослідженню та доказуванню підлягає саме систематичність порушення позивачем норм чинного законодавства.
Судом також встановлено, що наказом відповідача від 30.11.2018 року № 65-вд «Про дисциплінарне стягнення» позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани (а.с. 91 том 2).
Також, наказом відповідача від 25.03.2019 року № 21-вд «Про дисциплінарне стягнення» позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани (а.с. 92 том 2).
Вказані вище накази від 30.11.2018 року № 65-вд та від 25.03.2019 року № 21-вд були оскаржені позивачем у судовому порядку.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 27.02.2019 року у справі № 460/3217/18 у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу від 30.11.2018 року № 65-вд «Про дисциплінарне стягнення» - відмовлено повністю (а.с. 113 том 2).
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.11.2019 року у справі № 460/3217/18 апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 27.02.2019 року – без змін (а.с. 142 том 4).
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 16.10.2019 року у справі № 460/975/19 у задоволенні адміністративного позову про визнання протиправним та скасування наказу від 25.03.2019 № 21-вд «Про дисциплінарне стягнення» - відмовлено повністю (а.с. 212 том 3).
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01.06.2020 року у справі № 460/975/19 апеляційну скаргу задоволено; рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 16.10.2019 року у справі № 460/975/19 – скасовано; прийнято постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено: визнано протиправним та скасовано наказ від 25.03.2019 року № 21-вд «Про дисциплінарне стягнення» (а.с. 219 том 3).
Таким чином, за результатами судового оскарження наказів наказ від 25.03.2019 року №21-вд – скасовано; наказ від 30.11.2018 року № 65-вд – залишився чинним.
Отже, за позивачем рахується одне дисциплінарне стягнення – догана.
Щодо факту перебування/неперебування позивача на робочому місці 10.04.2019 року апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до Правил внутрішнього трудового розпорядку (Додаток №1 до Колективного договору, далі - Правила) (а.с. 47 том 2), ці правила визначають положення щодо організації внутрішнього трудового розпорядку Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Кузнецовської міської ради, режим роботи, умови перебування працівників в управлінні та забезпечення раціонального використання їх робочого часу.
П. 1 Розділу III Правил визначено, що тривалість робочого часу працівників становить 40 годин на тиждень. Початок робочого часу у понеділок, вівторок, середу, четвер, п`ятницю - 08:00 год. кінець робочого часу - 16:00 (пункт 3 Розділу III Правил).
Працівникам забороняється відволікати інших працівників від виконання їх посадових обов`язків (п. 5 Розділу III Правил).
Вихід працівника управління за межі адміністративної будівлі  управління у робочий час зі службових питань відбувається з відома його безпосереднього керівника. В управлінні може вестись журнал відлучень працівників з робочого місця.
Відповідно до п. 1 Розділу IV Правил працівник управління повідомляє начальника управління про відсутність на роботі у письмовій формі, засобами електронного чи телефонного зв`язку або іншими допустимими способами. У разі недотримання працівником управління вимог пункту 1 цього Розділу складається акт про відсутність працівника на робочому місці (п. 2 Розділу IV Правил).
У разі ненадання працівником управління доказів поважності причин своєї відсутності на роботі він повинен подати письмові пояснення на ім`я начальника управління щодо причин своєї відсутності (п. 3 Розділу IV Правил).
Так, начальником відділу бухгалтерського обліку та звітності головним бухгалтером ОСОБА_5 , начальником відділу соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи Романюк О.А., головним спеціалістом з кадрової роботи ОСОБА_3 , головним спеціалістом сектору прийому громадян відділу з призначення та надання соціальних допомог і компенсацій ОСОБА_6 , спеціалістом 1 категорії відділу соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи ОСОБА_7 , спеціалістом 1 категорії сектору прийняття рішень відділу з призначення та надання соціальних допомог і компенсації ОСОБА_8 , спеціалістом 1 категорії ОСОБА_9 , складений Акт «Про факт відсутності працівника на робочому місці» від 10.04.2019 року (а.с. 45 том 2), яким засвідчено те, що позивач був відсутній на робочому місці 10.04.2019 року в період з 08 год. 50 хв. до 09 год. 10 хв.
Також, Головним спеціалістом з кадрової роботи Т.Ткаченко подана начальнику Управління Доповідна записка від 10.04.2019 року про відсутність на робочому місці позивача в період з 08 год. 50 хв. до 09 год. 10 хв. (а.с. 46 том 2).
Начальником Управління праці та соціального захисту населення винесений наказ від 12.04.2019 року № 34-к «Про надання письмових пояснень», яким наказано позивачу надати обґрунтовані пояснення щодо його відсутності на роботі 10.04.2019 року в період з 08 год. 50 хв. до 09 год. 10 хв. (а.с. 50 том 2).
Позивач надав письмові пояснення від 12.04.2019 року щодо наказу № 34-к «Про надання письмових пояснень», де вказав, що 10.04.2019 року в період з 08 год. 50 хв. до 09 год. 10 хв. був присутній на роботі (а.с. 51 том 2).
Заступником начальника відділу бухгалтерського обліку та звітності ОСОБА_10 подана начальнику Управління Доповідна записка, де вказано, що 10.04.2019 року орієнтовно біля 09:00 перебувала в приміщенні адміністративної будівлі Кузнецовського міського комунального підприємства на 3 поверсі у кабінеті бухгалтерії з метою вирішення виробничих питань; виходячи з кабінету в коридорі побачила позивача, який прямував у протилежну сторону в напрямку договірного відділу Кузнецовського міського комунального підприємства (а.с. 52 том 2).
Допитані у судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 вказали, що 10.04.2019 року встановили факт відсутності позивача на робочому місці, про що був складений відповідний акт; вказали, що шукали позивача у приміщенні управління, проте не знайшли його.
Також, свідок ОСОБА_7 вказала, що під час складання Акта «Про факт відсутності працівника на робочому місці» від 10.04.2019 року ОСОБА_4 та ОСОБА_6 не було. Свідок ОСОБА_6 зазначила, що не приймала участі у пошуках позивача в приміщенні Управління.
В свою чергу, допитаний в якості свідка ОСОБА_12 вказав, що 10.04.2019 року близько 09:00 позивач перебував у його кабінеті (№ 214), де вони обговорювали питання уточнення коштів міського бюджету для головного розпорядника бюджетних коштів та питання щодо пожежної безпеки, про що надав також до суду письмову заяву від 10.05.2019 року (а.с. 191 том 1).
Суд першої інстанції зазначив, що пояснення вказаних вище допитаних свідків містять певні розбіжності щодо факту перебування чи не перебування позивача 10.04.2019 року на робочому місці.
Допитана в якості свідка ОСОБА_13 вказала, що вона з 1985 року працює в управлінні, з 16.06.2019 року працює на посаді начальника; вказала, що 10.04.2019 року була призначена оперативна нарада з виробничих питань, куди були запрошені усі керівники відділів та позивач; дізнавшись, що позивача немає на робочому місці дала вказівку ОСОБА_14 розшукати його; пошуками займалися й інші працівники управління, зокрема, ОСОБА_3 ; ОСОБА_3 повідомила, що позивача ніде немає і його не можуть розшукати; після чого ОСОБА_13 дала вказівку зафіксувати такий факт, оскільки таке відбувається не вперше; через неприбуття позивача на оперативну нараду, останню було перенесено на 11 год., куди вже позивач з`явився.
Оцінюючи все вищенаведене, суд першої інстанції вказав, що надає перевагу показанням свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 щодо відсутності позивача на робочому місці, оскільки надаючи письмові пояснення від 12.04.2019 році на виконання наказу від 12.04.2019 року № 34-к «Про надання письмових пояснень», позивач жодним чином не пояснив причин відсутності на робочому місці та не зазначив де ж він перебував у спірний період часу, що є недотримання позивачем вимог п. 3 Розділу IV Правил.
Проте, апеляційний суд не згідний з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Правила містять чітку вимогу повідомляти безпосереднє керівництво про вихід за межі адміністративної будівлі управління у робочий час. 
Працівник також зобов`язаний повідомити про відсутність на роботі у письмовій формі або іншими допустимими засобами. У випадку недотримання вказаної вимоги складається акт про відсутність працівника.
Тобто необхідно розрізняти правові категорії – місце роботи та робоче місце.
Мімсце роботи - місце (приміщення), на якому працівник постійно чи тимчасово перебуває в процесі трудової діяльності і яке визначене, зокрема, на підставі трудового договору (контракту).
Робоче місце працівника характеризується наявністю закріпленої зони, технічних засобів (основних виробничих і невиробничих фондів, інструменту, приладів, інвентарю) або їх сукупності, необхідної для виробництва продукції, надання послуг, виконання робіт або установчих функцій. Основою визначення робочого місця є функціональний розподіл праці у взаємозв`язку із засобами праці, що дозволяє розглядати робоче місце як місце прикладання робочої сили працівників.
Тобто в даному випадку місцем роботи позивача є будівля міської ради, а робочим місцем – відповідний кабінет.
З аналізу Правил слідує, що працівник зобов`язаний повідомляти керівництво про відсутність на місці роботи, тобто про вихід за межі будівлі чи комплексу, а не про відсутність в робочому кабінеті, особливо коли трудові обов`язки особи передбачають таку відсутність у зв`язку з необхідністю участі в різного роду нарадах, консультаціях, узгодженнях, тощо.  
Покладення на працівника обов`язку кожен раз повідомляти керівництво про вихід з кабінету, а не з будівлі, не може вважатись належною вимогою, оскільки обмежить його можливість повноцінно виконувати покладені на нього функції.
Відсутність позивача з 08 год. 50 хв. до 09 год. 10 хв. в робочому кабінеті не свідчить про відсутність на місці роботи, оскільки жодних доказів його виходу з будівлі відповідачем не надано. 
Щодо відсутності на робочому місці 12.04.2019 року в  період з 09 год. 05 хв. до 09 год. 45 хв. колегія суддів зазначає наступне.
Керуючий справами міськвиконкому, голова комісії ОСОБА_15 звернувся до начальника Управління з листом від 15.04.2021 року, де вказав, що 12.04.2019 року о 09:00 відбулося засідання Комісії з питань розрахунків обсягів компенсації витрат автомобільним транспортом загального користування; предметом обговорення було затвердження результатів обстеження пасажиропотоку пільгових категорій населення по окремих міських та приміських маршрутах та різне; важливість розглянутих питань перш за все належить до компетенції управління праці та соціального захисту населення, як розпорядника коштів по відшкодуванню компенсацій за пільгове перевезення; на засіданні вищевказаної комісії був відсутній заступник голови комісії - позивач; просив розглянути факт відсутності на засіданні комісії заступника голови комісії ОСОБА_1 та вжити відповідних заходів (а.с. 55 том 2).
Начальником управління праці та соціального захисту населення винесений наказ від 23.04.2019 року № 38-к та наказ від 23.04.2019 року № 40-к «Про надання письмових пояснень», відповідно до яких наказано позивачу надати пояснення щодо причин відсутності на роботі 12.04.2019 року та на засіданні Комісії з питань розрахунків обсягів компенсації витрат автомобільним транспортом загального користування (а.с. 53, 56 том 2).
23.04.2019 року позивач надав письмові пояснення щодо наказів від 23.04.2019 року № 38-к та наказ від 23.04.2019 року № 40-к «Про надання письмових пояснень», де вказав, що керуючим справами ОСОБА_16 на 12.04.2019 року було заплановано засідання Комісії з питань розрахунків обсягів компенсації витрат автомобільним транспортом загального користування; виходячи з 105 кабінету 12.04.2019 року орієнтовно о 08:55 до кабінету зайшла секретар керівника ОСОБА_14 та повідомила про те, що мене викликає до себе начальник Управління ОСОБА_13 ; позивач зайшов до кабінету начальника та вказав, що він має взяти участь у засіданні вищезазначеної комісії; на що начальник ОСОБА_13 відповіла комісія може засідати і без нього (а.с. 57 том 2).
Тобто, позивач стверджує, що 12.04.2019 року близько 08:55 пішов до кабінету начальника Управління ОСОБА_13 та був там, тому і не пішов на засідання Комісії з питань розрахунків обсягів компенсації витрат автомобільним транспортом загального користування.
Допитана в якості свідка ОСОБА_13 вказала, що 12.04.2019 року позивача не було зранку в її кабінеті взагалі; вказала, що посилання позивача на те, що він був у її кабінеті є просто вигадками; зазначила, що позивач постійно здійснює аудіозаписи розмов з керівники та працівниками управління, а розмову з нею 12.04.2019 року чомусь не записав; вказала, що на засіданні Комісії з питань розрахунків обсягів компенсації витрат автомобільним транспортом загального користування, яке відбувалося 12.04.2019 року, доповідачем мав бути саме позивач, проте на засідання комісії не з`явився; члени комісії, зокрема, ОСОБА_17 , розшукували позивача; у подальшому ОСОБА_17 розповіла ОСОБА_13 , що виходячи з приміщення, де проходило засідання комісії, після проведення засідання побачила позивача на вулиці; на що ОСОБА_13 вказала, що такий факт відсутності необхідно зафіксувати.
Свідок ОСОБА_17 , вказала, що вона є членом Комісії з питань розрахунків обсягів компенсації витрат автомобільним транспортом загального користування, входить до комісії він імені управління; на 12.04.2019 року о 09 год. було призначено засідання – Голова комісії Бікук Б.І., заступник голови комісії – ОСОБА_1 ; на засідання комісії позивач не прибув; зачекавши позивача певний час, голова Комісії ОСОБА_16 запропонував проводити засідання без ОСОБА_1 , який мав доповідати на засіданні, через що доповідала замість нього саме ОСОБА_17 ; засідання тривало близько 30 хвилин можливо трохи більше; після засідання комісії ОСОБА_17 вийшла з приміщення і побачила надворі ОСОБА_1 , який палив цигарку; на запитання «чому не зв`явився на засідання комісії» відповів «так вийшло»; у подальшому ОСОБА_17 доповіла про даний факт начальнику ОСОБА_13 та склала Службову доповідну від 12.04.2019 року.
Свідок ОСОБА_16 вказав, що на 09 год. 12.04.2019 року було призначене засідання Комісії з питань розрахунків обсягів компенсації витрат автомобільним транспортом загального користування; заступником голови комісіє є саме позивач; прибувши на засідання комісії, ОСОБА_16 зауважив, що на засіданні немає ОСОБА_1 , який мав доповідати по відповідним питанням; після того, члени комісії трохи зачекали, після чого вирішено проводити засідання комісії без позивача; замість нього доповідала на комісії ОСОБА_17 ; ОСОБА_16 вказав, що особисто телефонував ОСОБА_18 з метою уточнення де останній перебуває, проте він не відповідав на дзвінки; у подальшому ОСОБА_16 дав вказівку члену комісії ОСОБА_19 знайти ОСОБА_1 ; свідок зазначив, що оформлення листа на ім`я начальника управління щодо відсутності позивача на засіданні було виключно його ініціативою, оскільки такі неявки були непоодинокими; зазначив, що також телефонував ОСОБА_13 та повідомляв про неявку позивача на засідання Комісії; зазначив, що така поведінка позивача є неповагою до членів комісії та працівників управління.
Головним спеціалістом з кадрової роботи Т.Ткаченко також оформлена Доповідна записка на ім`я начальника управління від 12.04.2019 року «Про відсутність на робочому місці», де вказувалося, що 12.04.2019 року ОСОБА_1 був відсутній на роботі з 09 год. 05 хв. до 09 год. 45 хв. (а.с. 3 том 3).
Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази та показання свідків, суд першої інстанції зазначив, що факт відсутності позивача на роботі 12.04.2019 року є доведеним належними та допустимим доказами; в свою чергу, позивач не спростував жодними доказами такий факт.
Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки неявка позивача на засідання комісії, що слугувало підставою для складення акту про відсутність на робочому місці не свідчить про відсутність позивача на місці роботи, чого вимагають Правила, та суду доказів протилежного не надано.  Покази свідків та сторін є суперечливими, проте доказів відсутності позивача на роботі, тобто на місці роботи, в період з 09 год. 05 хв. до 09 год. 45 хв., не доведена.
Щодо такої підстави для звільнення, як підписання позивачем угод про розірвання договорів про виплату компенсації вартості путівки санаторно-курортному закладу, судом встановлено наступне.
На виконання наказу Управління праці та соціального захисту населення від 20.02.2019 року № 17 «Про проведення аналізу зареєстрованих Договорів про надання послуг з санаторно-курортного лікування особам, постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи та виплату компенсації вартості путівки санаторному закладу чи закладу відпочинку шляхом безготівкового перерахування грошової допомоги», та з метою забезпечення повноти та достовірності зареєстрованих договорів про надання послуг з санаторно-курортного лікування особам, постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи та виплату компенсації вартості путівки санаторному закладу чи закладу відпочинку шляхом безготівкового перерахування грошової допомоги, дотримання вимог наказу управління від 24.01.2017 року № 14 «Про облікову політику управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Вараської міської ради», Інструкції з діловодства, Положення про відділ бухгалтерського обліку та звітності, посадової інструкції начальника відділу   бухгалтерського обліку та звітності, головного бухгалтера, відділ соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи здійснив проведення аналізу зареєстрованих Договорів про надання послуг з санаторно-курортного лікування осіб, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи та виплату компенсації вартості путівки санаторному закладу чи закладу відпочинку шляхом безготівкового перерахування грошової допомоги за 2018 рік.
В ході здійснення аналізу було розглянуто 169 «Договорів про надання послуг з санаторно-курортного лікування осіб, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи та виплату компенсації вартості путівки санаторному закладу чи закладу відпочинку шляхом безготівкового перерахування грошової допомоги» за 2018 рік, які зареєстровані в журналі реєстрації договорів; в договорах наявні всі юридичні адреси та банківські реквізити сторін, завірені печатками та підписами Сторін, які укладали дані договори, наявні візи спеціалістів, відповідно до встановлених внутрішніх процедур підпису та візування.
За результатами проведення аналізу було виявлено факт недотримання вимог наказу управління від 24.01.2017 року № 14 «Про облікову політику управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Вараської міської ради», Інструкції з діловодства управління, а саме: у Договорах № 110 та № 111 від 06.08.2018 року, що підписані позивачем, відсутні візи головного спеціаліста-юрисконсульта, головного бухгалтера та начальника відділу соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Компенсація вартості путівки санаторному закладу чи закладу відпочинку по даних договорах не була перерахована санаторіям, договори розірвані з невідомих причин та на підставі додаткових угод, які підписані позивачем, та було знято юридичні зобов`язання з обліку в органах казначейської служби (юридичне зобов`язання від 06.08.2018 року № 4 на суму 13644,00 грн.) по КЕКВ 2730 «Інші виплати населенню», за КПКВК 2501200 «Соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Начальником Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Вараської міської ради винесений наказ від 23.04.2019 року № 39-к «Про надання письмових пояснень», відповідно до якого позивача було зобов`язано надати письмові пояснення з питань:
-          які були причини та підстави для укладення і підписання Угоди № 1 від 21.12.2018 року про розірвання Договору № 111 від 06.08.2018 року та Угоди № 2 від 21.12.2018 року про розірвання Договору № 110 від 06.08.2018 року;
-          чому були підписані Угоди № 1 та № 2 від 21.12.2018 року про розірвання Договору № 110 та № 111 від 06.08.2018 року всупереч розпорядженню міського голови від 11.12.2018 року № 335-рк «Про виконання обов`язків», посадової інструкції начальника Управління праці та соціального захисту населення та посадової інструкції заступника начальника Управління праці та соціального захисту населення;
-          чому вищезазначені угоди не завізовані головним спеціалістом-юрисконсультом та головним бухгалтером всупереч п. 6.4, 6.5, 6.6 Положення про облікову політику Управління праці та соціального захисту населення, затвердженого наказом від 24.01.2017 року № 14 (а.с. 73 том 2).
На виконання наказу від 23.04.2019 року № 39-к «Про надання письмових пояснень» позивачем надані письмові пояснення наступного змісту: «Відповідно до Положення про відділ соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого начальником управління, питання оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесено до компетенції цього відділу» (а.с. 74 том 2).
Відповідно до п. 1.1 Положення про управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Вараської міської ради (а.с. 78 том 2), Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Вараської міської ради є структурним підрозділом виконавчого комітету Вараської міської ради, що утворюється за рішенням Вараської міської ради.
П. 1.6 Положення визначено, що управління очолює начальник, який призначається на посаду та звільняється з посади міським головою згідно із законодавством про службу в органах місцевого самоврядування.
Відповідно до п. 6.2 Наказу від 24.01.2017 року № 14 «Про облікову політику управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Кузнецовської міської ради» (далі – Наказ № 14) (а.с. 59 том 2), договори укладаються виключно в межах бюджетних асигнувань, установлених кошторисами.
За правилами п. 6.4 Наказу № 14, проект договору з документами, які до нього додаються, підлягають обов`язковому погодженню та вважається підготовленим після його погодження (візування) працівниками управління, які беруть участь у його підготовці та організації виконання цього договору.
П. 6.5 Наказу № 14 визначено, що підготовлений проект договору візують у наступному порядку: - головний спеціаліст-юрисконсульт; - працівник управління, який був ініціатором укладання договору; - начальник відділу обліку та звітності, якщо проект договору містить положення щодо врегулювання фінансових питань.
Так, в матеріалах справи містяться Договори про виплату компенсації вартості путівки санаторно-курортному закладу чи закладу відпочинку шляхом безготівкового перерахування грошової допомоги для оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 06.08.2018 року № 111 та від 06.08.2018 року № 110 (а.с. 63-66 том 2).
Відповідач зазначає, що Договори № НОМЕР_1 та № 111 були підписані позивачем під час перебування у щорічній відпустці згідно наказу № 91-в від 30.07.2018 року (а.с. 62 том 2), не маючи на це жодного юридичного права, оскільки розпорядженням міського голови від 01.08.2019 року № 141-ос «Про виконання обов`язків» виконання обов`язків начальника управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Вараської міської ради з 06 серпня по 10 серпня 2018 року покладено на начальника відділу з обслуговування інвалідів, ветеранів війни та праці управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Вараської міської ради Турук Руслану Всеволодівну (а.с. 67 том 2), на підставі подання самого ж позивача від 30.07.2018 року (а.с. 68 том 2).
Судом встановлено, що Договори № НОМЕР_1 та № 111 не містять жодного візування головного спеціаліста-юрисконсульта; працівника управління, який був ініціатором укладання договору; та начальника відділу обліку та звітності.
Водночас, апеляційний суд звертає увагу на те, що позивачу було запропоновано надати пояснення лише щодо причин та підстав для укладення і підписання Угоди № 1 від 21.12.2018 року про розірвання Договору № 111 від 06.08.2018 року та Угоди № 2 від 21.12.2018 року про розірвання Договору № 110 від 06.08.2018 року та чому вищезазначені угоди не завізовані головним спеціалістом-юрисконсультом та головним бухгалтером.
Щодо укладення Договорів № 111 від 06.08.2018 року та № 110 від 06.08.2018 року, то від позивача не відбиралось жодних пояснень, а суд першої інстанції лише констатував той факт, що спірні Договори не містять жодного візування уповноважених осіб.
Слушними є заперечення позивача про те, що він не був ознайомлений з Положеннмя про облікову політику Управління праці та соціального захисту населення, затв. наказом від 24.01.2017 року № 14, протилежного суду не доведено.
Крім того, суд першої інстанції не звернув увагу на твердження позивача про відсутність на роботі у грудні 2018 року (станом на час підписання Угоди № 1 та Угоди № 2) начальника відділу бухгалтерського обліку та звітності і головного спеціаліста юрисконсульта та судом не було встановлено, які посадові особи мали повноваження завізувати відповідні Угоди. 
Таким чином, колегія суддів не може виснувати, що позивач, свідомо порушив вимоги нормативно-правових актів, що призвело до невиконання ним без поважних причин обов`язків, покладних трудовим договором.
З аналізу вищенаведеного, апеляційний суд не вбачає доведеної систематичності невиконання позивачем без поважних причин обов`язків, що слугувало підставою для звільнення.
Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.
За правилами ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Враховуючи викладене, суд зазначає, що належним способом захисту порушених прав позивача та охоронюваних законом інтересів позивача є поновлення його на роботі.
День звільнення – це останній день, коли працівник перебуває у трудових відносинах з роботодавцем.
З огляду на те, що позивача було протиправно звільнено з посади заступника начальника Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Вараської міської ради з 23.04.2019 року, то він підлягає поновленню на тій посаді та у тому органі, з якого він був протиправно звільнений, а саме  на посаді заступника начальника Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Вараської міської ради з 24.04.2019 року.
Ч. 2 ст. 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок № 100).
Відповідно до п. 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Згідно з п. 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.
Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Суд зазначає, що період з 34.04.2019 по 02.06.2021 є періодом вимушеного прогулу, за який відповідач повинен виплатити позивачу середній заробіток, та який в сумі становить 525 робочих днів.
Середньоденна заробітна плата, згідно довідки відповідача, 736,26 грн.
Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу складає 386536,50 грн (525 * 736,26 грн) без урахування обов`язкових платежів та податків.
Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, через що рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог. 
Керуючись ст.ст. 308,315,317,320,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

                                                   п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2021 року у справі № 460/1192/19  – скасувати та прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати наказ Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Вараської міської ради від 23.04.2019 року №41-к «Про звільнення ОСОБА_1 ».
Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Вараської міської ради з 24 квітня 2019 року.
Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Вараської міської ради на користь ОСОБА_1 386536,50 гривень заробітної плати за час вимушеного прогулу без врахування податків та обов`язкових для сплати платежів.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	А. Р. Курилець 	
судді	 	М. П. Кушнерик 	
 	 	О. І. Мікула  	
Повне судове рішення складено 03 червня 2021 року.