01.06.21
22-ц/812/1092/21
Єдиний номер справи 472/1223/20 
Провадження 22-ц812/1092/21                         Головуючий по 1 інстанції Чаричанський П.О. 
                                Головуючий і доповідач по 2 інстанції Колосовський С.Ю.

П О С Т А Н О В А 
І м е н е м У к р а ї н и

01 червня 2021р.                                                 м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі: 
Колосовський С.Ю., Тищук Н.О., Ямкова О.О., 

секретар судового засідання - Горенко Ю.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 

на рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 22 січня 2021р. 

за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом, 

встановила:

У листопаді 2020р. АТ КБ «Приватбанк» пред`явило позов до ОСОБА_1 про стягнення 21503,98 грн. заборгованості за кредитом.
Позивач зазначав, що 10 квітня 2013р. уклав з відповідачем кредитний договір, за умовами якого останньому відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий ліміт у розмірі, що зазначений у довідці, яка додається до позову, який у подальшому було збільшено до 15000 грн. 
Для користування кредитним картковим рахунком відповідачу видавались кредитні картки.
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору станом на 15 вересня 2020р. утворилася заборгованість за кредитом у сумі 21503,98 грн., яка складається з основної заборгованості (тіло кредиту) - 15056,93 грн., заборгованості за процентами - 6447,05 грн. 
Посилаючись на вказане, позивач просив стягнути з відповідача 21503,98 грн. заборгованості за кредитом.
Рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 22 січня 2021р. у задоволені позову відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на незаконність рішення суду, просив його скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову. 
Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню з наступних підстав.
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд виходив з того, що перекази грошових сум з карткового рахунку відповідача 24 серпня 2019р. не були ним ініційовані. У зв`язку з чим відповідач не може нести відповідальність за здійснення цих платіжних операцій, так як спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, а відповідачем не доведено вчинення останнім дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персональних даних або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою.
Проте з таким висновком суду погодитись не можна. 
Як вбачається з матеріалів справи, 10 квітня 2013р. між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг, що підтверджується Анкетою-заявою позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. 
Для обслуговування договору банк видавав 10.04.2013р., 26.01.2016р., 08.10.2018р., 22.08.2019р.  ОСОБА_1 кредитні картки зі строком дії останньої - травень 2023р.
24 серпня 2019р. з кредитної картки  ОСОБА_1 здійснені перекази на суми: 1906,74 грн., 4658,18 грн., 5589,81 грн., 2587,88 грн., 4451,15 грн., 231,75 грн.
У відзиві на позов ОСОБА_1 зазначав, що про несанкціоноване списання 24 серпня 2019р. з його рахунку 15000 грн. він негайно повідомив АТ КБ «Приватбанк», а також звернувся з цього приводу до відділення поліції. 
У свою чергу АТ КБ «Приватбанк» заперечувало факт звернення 24 серпня 2019р.  ОСОБА_1  із заявою про зупинення здійснення операцій блокування коштів на картковому рахунку. 
Враховуючи те, що  ОСОБА_1  не надав доказів невідкладного повідомлення АТ КБ «Приватбанк» про платіжні операції, що ним не виконувались 24 серпня 2019р., а із заявою до правоохоронного органу звернувся лише 27 серпня 2019р., то висновок суду про належне виконання відповідачем вимог п.14.16 ст.14 Закону «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», п.5,6 розділу У1 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням є необгурнтованим.
Також не можна погодитись з висновком суду відносно того, що спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, оскільки за даними програмного комплексу АТ КБ «Приватбанк» переказ вказаних грошових сум було здійснено з картки  ОСОБА_1  НОМЕР_1 за допомогою власного фінансового телефону НОМЕР_2 після входу в Приват24 зі зміною пароля та введення номера картки одержувача.
Отже, суд помилково застосував до спірних правовідносин положення п.37.2. ст.37 Закону «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», п.9 розділу У1 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням.
З наданого АТ КБ «Приватбанк» розрахунку заборгованість  ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 15 вересня 2020р. складає 21503,98 грн. з яких: основна заборгованість (тіло кредиту) - 15056,93 грн., проценти за користування кредитом - 6447,05 грн. 
За даними особового рахунку  ОСОБА_1  отримав від АТ КБ «Приватбанк» загалом 91656,86 грн., а повернув - 78469,28 грн.
Таким чином, основна заборгованість (тіло кредиту) складає 13187,58 грн. (91656,86 грн. - 78469,28 грн.), яка і підлягає стягненню з відповідача на підставі ст.ст.526,610,611,1054 ЦК.
В той же час, відсутні підстави для задоволення вимог про стягнення процентів за користування кредитом, тому що їх розмір у вказаній Анкеті-заяві сторонами узгоджено не було.
Тарифи з обслуговування карти, а також Умови та Правила з надання банківських послуг, надані позивачем як доказ нарахування процентів відповідач не підписував, а тому ці документи відповідно до ст.ст.207,626,628,644,634,638,1054 ЦК не можуть вважатись частиною кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви.
З огляду на вищенаведені мотиви рішення суду в силу п.4 ч.1 ст.376 ЦПК підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.
Часткове задоволення позову (61,33%) є підставою (ст.141 ЦПК) для пропорційного відшкодування позивачу судових витрат за рахунок відповідача, у зв`язку з розглядом справи в судах першої і апеляційної інстанцій.
Керуючись ст.ст.367,374,376,382 ЦПК, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.
Рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 22 січня 2021р. скасувати і ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову. 
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 13187,58 грн. основної заборгованості (тіло кредиту) за кредитним договором від 10 квітня 2013р., а також 3222,89 грн. судових витрат.
У задоволенні вимог про стягнення процентів за користування кредитом відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.
Повний текст постанови виготовлено 01 червня 2021р.

Головуючий:                         Судді: