УХВАЛА
про повернення касаційної скарги 

02 червня 2021 року 

м. Київ
справа № 520/12802/19
адміністративне провадження № К/9901/20251/21

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Кравчука В.М.
перевірив касаційну скаргу Державної фіскальної служби у Харківській області
на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2021 року (колегія у складі суддів Макаренко Я.М., Кононенко З.О., Калиновського В.А.)
у справі № 520/12802/19
за позовом  ОСОБА_1 
до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області, Головного управління державної податкової служби у Харківській області, Державної фіскальної служби України, Державної податкової служби України
про визнання протиправними, скасування рішень та зобов`язання вчинити певні дії.

УСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (далі - ГУ ДФС у Харківській області), Головного управління державної податкової служби у Харківській області (далі - ГУ ДПС у Харківській області), Державної фіскальної служби України (далі - ДФС України), Державної податкової служби України (далі - ДПС України), в якому просив:
- визнати протиправною відмову ГУ ДФС у Харківській області щодо відмови у проведенні розрахунку та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, оформлену листами від 18.05.2018 № 6411/Н/20-40-01-02-24, від 15.03.2019                      № 2229/8/20-40-04-1-24, від 05.09.2019 № 10609/Н/20-40-05-26, від 15.05.2019 № 6403/Н/20-40-04-01-24;
- визнати протиправною відмову ДФС України щодо відмови у проведенні розрахунку та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, оформлену листами від 23.07.2018 № 22218/7/99-99-04-04-02-17, від 15.05.2019 № 3737/Н/99-99-04-04-02-14;
- зобов`язати ГУ ДПС у Харківській області надіслати до ДПС України висновок щодо призначення одноразової грошової допомоги відповідно до ч. 6 ст. 23 Закону України від 20.12.1990 № 565-ХІІ «Про міліцію», Закону України від 02.07.2015 № 580-VІІІ «Про Національну поліцію» та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівникам міліції (далі - Порядок), затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 (далі - Постанова КМУ № 850);
- зобов`язати ДПС України після отримання від ГУ ДПС у Харківській області висновку щодо можливості призначення одноразової грошової допомоги, повторно прийняти та розглянути його заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановлення ІІ групи інвалідності.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29.01.2020 (суддя Супрун Ю.О.) позов задоволено.
ГУ ДПС у Харківській області та ГУ ДФС у Харківській області оскаржили зазначене судове рішення в апеляційному порядку.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 03.03.2021 скасовано рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 29.01.2020, ухвалено нове про часткове задоволення позову;
-          визнано протиправною бездіяльність ГУ ДФС у Харківській області щодо невиконання пункту 8 Порядку, стосовно подання до ДФС України заяви ОСОБА_1 від 24.04.2018 про виплату одноразової грошової допомоги та доданих до них документів, а також висновку щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку;
-          зобов`язано ГУ ДФС у Харківській області у строк, згідно з процедурою, визначеною Постановою КМУ № 850, скласти висновок щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку; подати висновок до ДФС України разом із заявою            ОСОБА_1 від 24.04.2018 про виплату одноразової грошової допомоги та доданими до неї документами;
-          зобов`язано ДФС України після отримання від ГУ ДФС у Харківській області висновку щодо можливості призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги повторно прийняти та розглянути заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановлення ІІ групи інвалідності;
-          у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. 

28.05.2021 ГУ ДФС у Харківській області подало касаційну скаргу, що 01.06.2021 надійшла до Верховного Суду, у якій, із посиланням на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 03.03.2021, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні пред`явлених до ГУ ДФС у Харківській області позовних вимог. 
Як на підставу касаційного оскарження покликається на те, що справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики у категорії справ щодо виплати працівникам податкової міліції одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням інвалідності. Позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги після набрання чинності Законом України від 13.02.2015 № 208-VIII «Про внесення змін до статті 23 Закону України «Про міліцію». Суди не врахували, що норми Постанови № 850 не поширюються на працівників податкової міліції, оскільки регулює виключно порядок нарахування та виплати такої допомоги працівникам органів внутрішніх справ (МВС). Наказом ДФС України від 01.07.2020 на виконання Закону України від 16.01.2020 № 466-VI «Про внесення змін до Податкового кодексу України, щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», п. 356.1 ст. 356 Податкового кодексу України, були внесені зміни до наказу ДФС від 09.12.2015 № 973 «Про порядок організації бухгалтерського обліку та про деякі фінансові питання», яким був визначений Порядок взаємодії структурних підрозділів ДФС, її територіальних органів, установа, організацій, що належать до сфери управління ДФС, при виплаті одноразової грошової допомоги у разі (смерті) або інвалідності працівника податкової міліції (далі - Порядок). Позивач не подавав до ГУ ДФС у Харківській області заяви та документів відповідно до зазначеного Порядку. 

Перевіряючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження, Суд виходить з такого. 
Відповідно до ст. 44 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, маючи намір добросовісно реалізувати належне їм право на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.
Відповідно до ч. 1 ст. 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Згідно з ч. 4 ст. 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених ч. 2 і 3 ст. 353 цього Кодексу.
Вимоги до форми та змісту касаційної скарги передбачені ст. 330 КАС України. 
Згідно з п. 4 ч. 2 статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
У касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням із урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду (судів), рішення якого (яких) оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом.
Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та/або апеляційної інстанцій застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі ж подання касаційної скарги на підставі п. 3 ч. 4 статті 328 КАС України заявник повинен чітко вказати, щодо яких саме правовідносин Верховний Суд ще не сформував правового висновку, а не абстрактно на це покликатися.
У разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права (п. 4 ч. 4 статті 328 КАС України) щодо неналежного дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права, за умови заявлення у касаційній скарзі також підстав касаційного оскарження, передбачених п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 328 КАС України. 
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені ст. 341 КАС України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження. Тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження судових рішень та належного правового обґрунтування унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження. 
У порушення зазначених вимог процесуального законодавства, ГУ ДФС у Харківській області не зазначає у касаційній скарзі жодної з визначених ч. 4 ст. 328 КАС України підстав для касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції і відповідних обґрунтувань, передбаченим п. 4 ч. 2 ст. 330 КАС України. 
Згідно з п. 4 ч. 5 ст. 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Зважаючи на наведене, Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу слід повернути, що не позбавляє ГУ ДФС у Харківській області права на повторне звернення до Верховного Суду з касаційною скаргою в межах розумних строків та при дотриманні вимог КАС України.

Керуючись ст. 328, 330, 332 КАС України, Суд,- 

УХВАЛИВ:

1.          Касаційну скаргу Державної фіскальної служби у Харківській області на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2021 року у справі № 520/12802/19 повернути скаржнику.
2.          Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не перешкоджає особі, яка її подала, реалізувати право на повторне звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
3.          Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя доповідач                                                                                          В.М. Кравчук