Номер провадження: 22-ц/813/1857/21 
Номер справи місцевого суду: 498/226/20
Головуючий у першій інстанції Ткачук О.Л.
Доповідач Драгомерецький М. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07.04.2021 року                                                                  м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,
суддів колегії: Дришлюка А.І.,
Громіка Р.Д., 

при секретарі: Павлючук Ю.В.,

за участю: адвоката позивача ОСОБА_1 – Григоржевського М.С.,

переглянувши у судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Кредобанк» на рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 16 липня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Кредобанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог – приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христина Миколаївна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -
 
В С Т А Н О В И В:
13 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до АТ «Кредобанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог – приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що при вчиненні виконавчого напису відповідачем та нотаріусом не було дотримано вимог діючого законодавства, внаслідок чого порушено його права та охоронювані законом інтереси, які підлягають відновленню. Вказував, що на момент вчинення виконавчого напису нотаріуса, згідно зі ст. 87 ЗУ «Про нотаріат» та п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 1999 року №1172 (із змінами та доповненнями) необхідна наявність двох умов: 1) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); 2) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. 
Позивач зазначив, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору, зокрема, щодо її розміру, строків, за яких вона нарахована тощо, а відтак, і документів, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріус вчиняє виконавчий напис. Документи, що встановлюють заборгованість, насамперед мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором. Виходячи з виконавчого напису №3696 виданого 10.12.2019р., в якому зазначено, що за рахунок коштів отриманих від реалізації вказаного рухомого майна, нотаріус пропонує задовольнити вимоги АТ «Кредобанк» станом на - 05 грудня 2019 року в період з 29 грудня 2018 року по 05 грудня 2019 року включно, у тому числі: 442 255,23 грн. неповернута сума за кредитом; 14 991,75 грн. - прострочені відсотки; 11 641,12 грн. - заборгованості по пені в період з 29.12.2018р. по 05.12.2019р.; 2 000,00 грн. - плата нотаріусу за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 470 888,10 грн..
Позивач не погоджується з розміром заборгованості, який запропоновано стягнути за виконавчим написом, оскільки інформація про суму заборгованості, що в ньому зазначена та реальна сума заборгованості відрізняються. Крім того, зазначив, що належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог чинного законодавства про бухгалтерський облік та фінансову звітність. Отже, в обґрунтування безспірності заборгованості боржника, відповідач зобов`язаний був надати первинні документи, що підтверджують виконання Банком умов щодо надання та перерахування кредитних коштів, здійснення часткового погашення заборгованості за кредитом (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, заяви на переказ готівки тощо), зарахування зазначених коштів на відповідні рахунки (виписки з рахунків бухгалтерського обліку банків), чого зроблено не було.
Таким чином, позивач вказує, що виконавчий напис вчинявся на підставі неналежних документів. Нотаріус не здійснив перевірку безспірності заборгованості, адже первинні документи, які її підтверджують, не були досліджені, на підставі чого ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом та просив суд задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.
Представник відповідача АТ «Кредобанк» адвокат Павленко С.В. у судове засідання не з`явився, але надав клопотання, в якому просив провести розгляд справи без його участі та відмовити в задоволені позову.
Третя особа яка не заявляє самостійних вимог - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М., у судове засідання не з`явилася, з наданих нею пояснень, вбачається, що остання просила відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову та слухати справу у її відсутність.
Рішенням Великомихайлівського районного суду Одеської області від 16 липня 2020 року позов задоволено в повному обсязі.
В апеляційній скарзі АТ «Кредобанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. 
Посилається на те, що 23 вересня 2019 року АТ «Кредобанк» керуючись нормами цивільного законодавства надіслав досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань ОСОБА_1 , яка була вручена адресату, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
Зазначає, що АТ «Кредобанк» було надіслано позичальнику досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань, Відповідно до якої, станом на 23 вересня 2019 року заборгованість позичальника за кредитним договором разом із пенею становить 471 076,55 грн., з яких: 443 970,65 грн., - заборгованість по основному боргу., в т.ч. прострочена – 33 897 грн.,; 13 889,88 грн., - прострочені проценти; 5 421,48 грн., - нараховані проценти; 7 794,54 грн., - нарахована пеня. У свою чергу, наданий приватному нотаріусу Львівського нотаріального округу Барбуляк Х.М. розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на 05 грудня 2019 року містить відмінну від вищезазначеної суми, а саме 470 888,10 грн., що складається з: 442 255,23 грн. - неповернута сума кредиту; 14 991,75 грн. - прострочені відсотки станом; 11 641,12 грн. - заборгованість по пені за період з 29.12.2018р. по 05.12.2019р. включно; 2 000 грн. - плата нотаріусу за вчинення виконавчого напису.
Але дана відмінність сум в розрахунку, що був доданий до заяви приватному нотаріусу про вчинення виконавчого напису та в досудовій вимозі до позичальника щодо виконання договірних зобов`язань, не свідчить про наявність спору про розмір заборгованості, і тому, не є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
При вчиненні виконавчого напису нотаріусом дотримано встановлену процедуру, а банком надано усі необхідні документи.
 У судове засідання до суду апеляційної інстанції сторони по справі не з`явились, але про розгляд справи вони сповіщались належним чином та завчасно, що підтверджується поштовим повідомленням про отримання ними судових повісток. Крім того, інтереси позивача ОСОБА_1 представляє його адвокат.
02 квітня 2021 року від адвоката Павленка С.В., що діє в інтересах АТ «Кредобанк» надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідно до ст. ст. 13, 43 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки.
Явка сторін не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.
Якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін, освідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які не з`явились до судового засідання. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення за таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 21 лютого 2018 року між ПАТ «Кредобанк» правонаступником якого є АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №р16-РБ 2018, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі 480 000,00 гривень. Сторонами обумовлено значення змінюванної процентної ставки на перший період дії ставки, надалі первинна процентна ставка в розмірі 20% річних. Починаючи з другого та всіх наступних періодів дії ставки проценти за користування кредитом сплачуються відповідно до встановленого для цих періодів значення змінюваної процентної ставки. Позичальник зобов`язався в порядку та на умовах, що визначені Договором повертати кредит, виплачувати банку проценти за користування кредитом, та повернути кредит в повному обсязі у строк до 20 лютого 2024 року.
В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 22 лютого 2018 року між ПАТ «Кредобанк» правонаступником якого є АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір застави транспортного засобу, що посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Медведенко Г.В., зареєстрованого в реєстрі за №518. Відповідно до договору позивач ОСОБА_1 передав в заставу банку автомобіль марки HYUNDAI, модель ІX35, 2015 року випуску, днз НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1995, колір - бежевий, який належить йому на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого 20 листопада 2015 року.
У зв`язку із допущенням ОСОБА_1 простроченням платежів, 10 грудня 2019 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. було вчинено виконавчий напис №3696 про звернення стягнення на рухоме майно: автомобіль марки HYUNDAI, модель ІX35, 2015 року випуску, днз НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1995, колір - бежевий, який належить на праві власності ОСОБА_1 , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого 20.11.2015р. та за рахунок коштів, отриманих від реалізації вищевказаного рухомого майна запропоновано задовольнити вимоги АТ «Кредобанк» за період з 29 грудня 2018 року по 05 грудня 2019 року включно у тому числі:
442 255,23 грн. - неповернута сума кредиту станом на 05 грудня 2019 року;
14 991,75 грн. - прострочені відсотки станом на 05 грудня 2019 року;
11 641,12 грн. - заборгованість по пені за період з 29 грудня 2018 року по 05 грудня 2019 року включно;
2 000 грн. - плата нотаріусу за вчинення виконавчого напису;
що становить загальну суму 470 888,10 гривень.
14 січня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Вельковим О.В. було відкрито виконавче провадження №60976893 з виконання зазначеного виконавчого напису нотаріуса, зареєстрованого в реєстрі за №3696.
Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій.
Так, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій).
Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»).
Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно із Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Проте, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.
Тому при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не потрібно обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі необхідно перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.
Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.
Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Зазначене відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанов від 27 березня 2019 року по справі №37/1666/16-ц (провадження №14-84цс19).
Так, судом першої інстанції правильно встановлено, що згідно із розрахунком заборгованості, наведеним у виконавчому написі, нотаріусом не перевірено правильність нарахування пені за кредитними договорами, сума пені стягувачем завищена та позивачем в судовому засіданні доведено, що є спірною.
Отже, нотаріус не перевірила обґрунтованість права вимоги відповідача, не дотримано норми ст. 88 ЗУ «Про нотаріат», вимоги п 3.5. Глави 16 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», Постанови КМУ «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».
Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року №6-887цс17 та в постанові Верховного Суду України від 10 квітня 2019 року №201/11696/16-ц.
З огляду на викладене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що кредитна заборгованість, у зв`язку із наявністю якої було вчинено оспорюваний виконавчий напис, не є безспірною, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.
Отже, колегія суддів вважає, що документи, які відповідач надав при зверненні до нотаріуса за вчинення спірного виконавчого напису, не підтверджують безспірність заборгованості позивача, що є підставою для визнання вказаного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Доводи апеляційної скарги щодо обґрунтованої розбіжності суми заборгованості на дату вчинення виконавчого напису, суд апеляційної інстанції не бере до уваги оскільки, сума заборгованості відрізняється від розміру заборгованості зазначеного у заяві на вчинення виконавчого напису та виконавчому написі нотаріуса.
Так, звертаючись до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису АТ «Кредобанк» посилалося на те, що боржником ОСОБА_1 не виконана вимога про дострокове погашення заборгованості по кредиту від 23 вересня 2019 року, яка станом на 05 грудня 2019 року складала 468 888,10 гривень: 

-442 255,23 грн. - неповернута сума кредиту станом на 05 грудня 2019 року;
-14 991,75 грн. - прострочені відсотки станом на 05 грудня 2019 року;
-11 641,12 грн. - заборгованість по пені за період з 29 грудня 2018 року по 05 грудня 2019 року включно.
Саме на погашення вказаної суми боргу по кредиту було звернуто стягнення за спірним виконавчим написом нотаріуса.
Між тим, відповідно до усталеної практики Верховного Суду право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.
Звернення банку з вимогою про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору, на час звернення з таким позовом (заявою) вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі.
Таким чином, надіславши відповідачу у вересні 2019 року вимогу про дострокове погашення кредиту АТ «Кредобанк» скористався передбаченим частиною другою статті 1050 ЦК України правом та змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому вимога банку про стягнення процентів та пені, нараховані після звернення з вимогою про дострокове погашення кредиту не може вважатись безспірною.
Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження №14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц (провадження 14-318цс18), а також постановах Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 10 січня 2019 року у справі №359/4206/16-ц та від 30 січня 2019 року у справі №487/3969/16.
Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду першої інстанції, тому судова колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд першої інстанції відповідно до ст.ст. 89, 263 ЦПК України ухвалив рішення на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Правильно встановив правовідносини, які виникли між сторонами та випливають із встановлених обставин, та визначив правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, внаслідок чого дійшов законного і обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову. Доводами скарг, які належним чином не доведені, висновки суду не спростовані.
Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, то відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційні скарги без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382 - 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Кредобанк» залишити без задвоолення, рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 16 липня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції. 
Повний текст судового рішення складено: 12 квітня 2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М.Драгомерецький 

А.І.Дришлюк

Р.Д.Громік