Справа № 347/1797/20 
Провадження № 22-ц/4808/687/21 
Головуючий у 1 інстанції Драч Д. С. 
Суддя-доповідач Пнівчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 червня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
       головуючої                        Пнівчук О.В.
       суддів:                        Мелінишин Г.П., Томин О.О.
       з участю секретаря                Капущак С.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника Моторно (транспортного) страхового бюро України на рішення Косівського районного суду від 03 березня 2021 року, в складі судді Драч Д.С., у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в інтересах своїх малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , до Моторного (транспортного) страхового бюро України, третя особа без самостійних вимог - ОСОБА_5 , про стягнення страхового відшкодування,
в с т а н о в и в:
       У жовтні 2020 року позивачі звернулися з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі МТСБУ) про стягнення невиплаченого страхового відшкодування. Вимоги мотивували тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 близько 02 год. 50 хв. водій автомобіля марки Mazda 626 ОСОБА_5 , рухаючись проїзною частиною автодороги по вул. Дружби у с. Смодна, Косівського району не впорався із керуванням, виїхав за межі проїзної частини дороги, де допустив наїзд на бетонну основу рекламного щита. У результаті вказаної ДТП пасажир ОСОБА_3 від отриманих травм помер на місці події. 
       29 березня 2019 року позивачі по справі - батько загиблого ОСОБА_1 та цивільна дружина загиблого ОСОБА_2 , яка діє в інтересах своїх малолітніх дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , через свого представника звернулися до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування шкоди по втраті годувальника в розмірі 150228,00 грн та відшкодування витрат на поховання в розмірі 29500,00 грн. Однак 17 липня 2020 року відповідач на адресу представника позивачів надіслав лист, у якому відмовив у виплаті страхового відшкодування.
       Позивачі, посилаючись на те, що відмова у виплаті страхового відшкодування у повному обсязі є безпідставною та такою, що грубо порушує їх права на відшкодування шкоди, передбаченої Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", просили суд стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування витрат на пам`ятник у розмірі 29500 грн, на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 150028 грн. 
Рішенням Косівського районного суду від 03 березня 2021 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в інтересах своїх малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , до Моторного (транспорного) страхового бюро України, третя особа без самостійних вимог - ОСОБА_5 , задоволено. Стягнуто з Моторного (транспорного) страхового бюро України в користь ОСОБА_1 29500 грн страхового відшкодування. Стягнуто з Моторного (транспорного) страхового бюро України в користь ОСОБА_2 150028 грн страхового відшкодування.
       Не погоджуючись з рішенням суду, представник МТСБУ подав апеляційну скаргу, вважає рішення суду необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Апелянт зазначив, що на момент настання ДТП траспортний засіб "Mazda", державний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_5 не було забезпечено договором обов`язкового страхування, внаслідок чого позивачі звернулися з позовом до МТСБУ для відшкодування шкоди в порядку підпункту "а" пункту 41.1. статті 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"
       Вказує, що витрати на виготовлення пам`ятників і огорож визначаються, виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам`ятників та огорож в даній місцевості. Граничний розмір витрат на поховання в Івано-Франківській області відповідно до постанови правління Фонду соціального страхування від 03 жовтня 2008 року №45 встановлено у розмірі 6874 грн, що менше за заявлені позивачем вимоги. Судом не враховано позицію Верховного Суду висловлену в постанові від 22 травня 2019 року по справі №369/10843/16-ц.
       Відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. 
       Зазначає, що вироком Косівського районного суду від 26.12.2019 року встановлено, що ОСОБА_5 в повному обсязі відшкодував завдані збитки. Тому, задовольняючи позовні вимоги до МТСБУ суд першої інстанції поклав на ОСОБА_5 обов`язок відшкодувати шкоду, яку вже було відшкодовано.
       Судом належним чином не досліджено докази, не встановлено, що саме було відшкодовано третьою особою позивачам, тому вимоги позивача є подвійним відшкодуванням однієї і тієї ж шкоди.
       Апелянт просить скасувати рішення суду, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
       Представник позивачів подав відзив на апеляційну скаргу. Вважає апеляційну скаргу безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.
       Відповідач в апеляційній скарзі посилається на те, що заподіяна потерпілій шкода відшкодована в повному обсязі, проте жодними допустимими і належними доказами факт отримання ОСОБА_2 відшкодування від винуватця ДТП не підтверджено, а сама вона заперечує цей факт. 
       Посилання апелянта на постанову управління Фонду соціального страхування від 03 жовтня 2008 року №45 при визначенні граничних розмірів витрат на поховання є необгрунтованим, оскільки дана постанова стосується витрат на поховання та витрат, пов`язаних з цим ритуальних послуг у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, а застосування положень цієї постанови при відшкодуванні шкоди, завданої смертю потеплілого у дорожньо-транспортній пригоді, є неможливим.
       Добровільне відшкодування винуватцем дорожньо-транспортної пригоди коштів, понесених сім`єю потерпілого внаслідок смерті потерпілого, не є підставою відмови у здійсненні страхової виплати.
       Просить відмовити МТСБУ у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду залишити без змін.
       Представник МТСБУ в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 7601868543344 .
Представник позивачів ОСОБА_6 , беручи участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, доводи апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду залишити без змін.
       Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивачів, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
       Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду відповідає.
       Постановляючи рішення про часткове задоволення позову, суд виходив з того, що МТСБУ не надало належних доказів про отримання ОСОБА_2 відшкодування від винуватця ДТП, а сама вона заперечує такий факт. Інших підстав для відмови у задоволенні позову відповідачем не наведено.
       Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 біля 02.50 год, ОСОБА_5 , керуючи автомобілем марки "Маzda 626", реєстраційний номер Республіки Польща НОМЕР_2 , у салоні якого перебували пасажири ОСОБА_3 та ОСОБА_7 рухаючись ділянкою автодороги, що по вул. Дружби у с. Смодна Косівського району, втратив керування автомобілем, унаслідок чого автомобіль виїхав за межі проїзної частини дороги де відбувся наїзд на бетонну основу моста та перекидання автомобіля. У результаті даної ДТП пасажир ОСОБА_3 від отриманих травм помер на місці події. 
       Вироком Косівського районного суду від 26 грудня 2019 року ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі без позбавлення прав керування транспортними засобами. В силу  ст.75 КК України вказаним вироком суду засудженого ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного основного покарання, якщо він протягом 1 року не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ч.1 п.п.1,2 та ч.2 п.2 ст. 76 КК України.
       Станом на дату ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 , пов`язана з експлуатацією транспортного засобу "Маzda 626", реєстраційний номер Республіки Польща НОМЕР_2 , застрахована не була.
        Копією свідоцтва про смерть підтверджується, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.23) . 
       Судом встановлено, що ОСОБА_3 проживав із позивачкою по справі ОСОБА_2 у незареєстрованому шлюбі, в якому в них народилось двоє дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей (а.с.20, 21). Малолітні діти перебували на утриманні ОСОБА_3 
        29 березня 2019 року батько загиблого ОСОБА_1 та цивільна дружина загиблого ОСОБА_2 , яка діє в інтересах своїх малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , через свого представника звернулись до МТСБУ із заявою вих.№7684 про виплату страхового відшкодування для батька - ОСОБА_1 : у розмірі 50 076 гривень (відшкодування на утримання ст. 27.2 Закону) та 29 500 гривень (відшкодування витрат на поховання ст. 27.4 Закону); відшкодування для сина - ОСОБА_3 у розмірі 187 785 гривень (відшкодування на утримання ст. 27.2 Закону); відшкодування для сина - ОСОБА_4 у розмірі 196 131 гривень (відшкодування на утримання ст. 27.2 Закону) (а.с. 13).
       Згідно відповіді МТСБУ 58136 від 17 липня 2020 року №31-02/21340 МТСБУ у виплаті страхового відшкодування відмовлено з тих підстав, що в копії вироку Косівського районного суду Івано-Франківської області від 26 грудня 2019 року зазначено, що в ході досудового розслідування ОСОБА_5 в добровільному порядку відшкодував потерпілій заподіяну матеріальну та моральну шкоду, а остання стверджує, що жодних претензій до ОСОБА_5 не має, оскільки матеріальну шкоду відшкодовано в повному обсязі (а.с.25).
       Згідно із статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
       Відповідно до пункту 3 частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
       Згідно із частиною четвертою статті 1166 ЦК України шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.
       Відповідно до частини першої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
       Згідно із частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
       Отже, у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки та третіми особами, яким такий володілець завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця незалежно від його вини.
       Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). 
       Відповідно до частини першої статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) інвалідам - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.
       Особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується (стаття 1201 ЦК України).
       За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).
       Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).
       Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України).
       Згідно з пунктом 9 частини першої статті 7 Закону України "Про страхування" страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим.
       У статті 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.
       Згідно зі статтею 6 вказаного закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
       Відповідно до статті 23 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.
       Отже, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому законом "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. 
       Згідно з пунктом 22.1 статті 22 вказаного вище Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. 
       В пункті 41.1. а) статті 41 Закону закріплено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. 
       Згідно з пунктом 27.2 статті 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
       Відповідно до пункту 27.4. статті 27 Закону страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
        ОСОБА_1 та ОСОБА_2 29 березня 2019 року звернулися із заявою до Моторно (транспортного) страхового бюро України про виплату страхового відшкодування на підставі статті 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (а.с.13).
       Стаття 37 Закону містить виключний перелік підстав для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). 
       Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
       Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
       Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
       Аргументи апеляційної скарги про те, що судом не досліджено обставини відшкодування ОСОБА_5 заподіяної шкоди потерпілій не спростовують висновків суду, оскільки у даному випадку висловлена в судовому засіданні у кримінальній справі думка потерпілої про відсутність претензій до обвинуваченого у вчиненні ДТП, не можуть впливати на звільнення від відповідальності щодо відшкодування матеріальної шкоди згідно вимог статей 1187, 1200 ЦК України. Разом із цим, відповідачем не доведено наявність підстав для відмови у здійсненні страхової виплати у зв`язку із тим, що заподіяна потерпілій шкода відшкодована в повному обсязі. 
       В межах кримінальної справи №347/560/19 за обвинуваченням  ОСОБА_5  у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, цивільний позов про стягнення матеріальної чи моральної шкоди потерпілій ОСОБА_2  не розглядався.Жодних доказів на підтвердження отримання ОСОБА_2 коштів на відшкодування матеріальної шкоди від ОСОБА_5 відповідачем не надано, а позивачка такий факт заперечує.
       Таким чином, колегія суддів погоджується із висновками суду про наявність підстав для відшкодування позивачам матеріальної шкоди, завданої смертю  ОСОБА_3  - батька малолітніх дітей ОСОБА_3  та ОСОБА_4 .
       Доводи апеляційної скарги про застосуваннявисновків, висловлених в постанові Верховного суду від 06 листопада 2019 року по справі №131/153/17, не заслуговують на 
увагу, оскільки у наведеній справі, в якій позивач просив стягнути зі страховика відшкодування матеріальної шкоди, яка вже присуджена на його користь відповідно до рішеннясуду в кримінальній справі, та в оскаржуваному рішенні суду установлено різні фактичні обставини у справах на підставі наданих доказів.
       Суд першої інстанції правильно встановив, що правовідносини сторін урегульовано пунктом 27.4 статті 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Страховику були надані документи, що підтверджують понесені позивачем витрати, розмір відшкодування не перевищує 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
       До регулювання цивільно-правових відносин щодо визначення витрат на спорудження надгробного пам`ятника не застосовуються положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" та постанови Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 03 жовтня 2008 року № 45 "Про витрати на поховання та пов`язані з цим ритуальні послуги у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання", якими передбачено розмір витрат на поховання залежно від регіону України.
        Саме такі висновки щодо застосування пункту 27.4 статті 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" висловлені в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 607/3451/16-ц.
       Таким чином, необґрунтованими є доводи апеляційної скарги щодо неправильного визначення розміру витрат на спорудження надгробного пам`ятника.
       Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
       Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу представника МТСБУ слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін. 
       Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника Моторно (транспортного) страхового бюро Українизалишити без задоволення, а рішення Косівського районного суду від 03 березня 2021 року без зміни.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 16 червня 2021 року.

Головуюча                                                         О.В. Пнівчук
Судді:                                                                Г.П. Мелінишин
О.О. Томин