ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 636/1599/14-ц                                        Головуючий суддя І інстанції Оболєнська С. А.
Провадження № 22-ц/818/3640/21                                        Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: заміни сторони
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 травня 2021 року                             м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого судді - Яцини В.Б.
суддів:                 -Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,
за участю секретаря : Семикрас О.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Костиря Геннадія Анатолійовича на ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 16 березня 2021 року, постановлену у складі головуючого судді Оболєнської С.А., по цивільній справі за  заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про заміну стягувача його правонаступником у справі позовом ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,

встановив:

Директор ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» Скребець О.С. звернувся до суду з вищезазначеною заявою та просить замінити стягувача ПАТ «КБ «Надра» на правонаступника ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» у виконавчих листах по справі № 636/1599/14-ц, посилаючись на те, що 23.07.2020 року між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» укладено договір про відступлення права вимоги № GL48N718070_І_5, відповідно до якого останнє набуло право вимоги до ОСОБА_2 за кредитними договорами № 6/1/09/2006/840-К034 від 22.09.2006 року та № 6/5/13/2008/980-К/165 від 22.05.2008 року та до поручителів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за договорами поруки.
Від представника заявника надійшла заява про розгляд справи в їх відсутності.
Боржники до суду не з`явилися, причину неявки суду не повідомили, про дату та час розгляду справи повідомлялися судом своєчасно та належним чином, заяв про розгляд справи в їх відсутності не надходило.
Від представника боржника ОСОБА_1 – адвоката Костирі Г.А. надійшло до суду заперечення, в якому він просив в задоволенні відмовити, посилаючись на те, що сплив встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 16 березня 2021 року заяву задоволено. 
Замінено у справі № 636/1599/14-ц за позовом ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитними договорами: стягувача – Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» на його правонаступника – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп». 
В апеляційній скарзі адвокат Костиря Г.А. просить скасувати ухвалу районного суду та постановити нову, якою заяву ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» залишити без задоволення.
Вказав, що ухвала суду є необґрунтованою та незаконною, постановленою без надання правової оцінки усім заявленим доказам, невідповідністю висновків суду обставинам справи, а також з неправильним застосуванням норм матеріального права.
Вказав, що рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 17.07.2014 року у справі 636/1599/14-ц набуло законної сили 06.08.2014 та може бути пред`явлено до примусового виконання на протязі трьох років - не пізніше 07.08.2017 року, а суд провів заміну стягувача без клопотання про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу у порядку передбаченому ч.4 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження».
Звертає увагу, що згідно відомостей автоматизованої системи виконавчих проваджень за критерієм пошуку боржник ОСОБА_1 значиться виконавче провадження №52310534, де стягувачем є ПАТ КБ «Надра», статус виконавчого провадження завершено. З огляду на закінчення виконавчого провадження, оригінал виконавчого документу з відміткою на оригіналі повертається стягувачу, однак заявник оригіналу документу суду не надав, відомостей про перебіг виконавчого провадження не розкрив, а тому цілком очевидно, що єдиною метою подачі даної заяви було заувальоване поновлення строків пред`явлення виконавчого документу до виконання, під прикриттям заміни стягувача у виконавчому документі, без надання суду оригіналу раніше виданого виконавчого листа, внаслідок чого взагалі створюється реальна загроза повторного притягнення боржників до матеріальної відповідальності.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про її апеляційний розгляд, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.
У статті 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Вказаним вимогам ухвала суду першої інстанції відповідає.
Задовольняючи заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» суд першої інстанції виходив з того, що за договором відступлення права вимоги у даному випадку відбулася заміна первісного кредитора стягувача у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, а тому, оскільки процесуальне правонаступництво допускається на будь-якій стадії цивільного процесу, а примусове виконання рішення суду є його завершальною стадією, то у разі вибуття стягувача заінтересована особа має право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. 
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду.
Згідно з частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.
Відповідно до частини першої, другої, п`ятої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.
За змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.
Виходячи із цих норм, зокрема, пунктів 1 і 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.
Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.
У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.
Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням положень статті 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13 та постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 2-230/11 (провадження № 61-46230св18).
Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.
Крім того, норма статті 442 ЦПК Українимає імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило поведінки, а саме: замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин.
Таким чином, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».
Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.
За таких обставин, звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК Українита статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».
Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до статті 129-1 Конституції Українисуд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.
У пункті 9 статті 129 Конституції Українидо основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.
Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 643/4902/14-ц (провадження № 61-26197св18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 201/8548/16-ц (провадження № 61-16059св18) та від 15 серпня 2018 року у справі № 190/2119/14-ц (провадження № 61-20171св18), від 19 лютого 2020 року у справі № 2-3897/10 (провадження №61-45900св18), від 06 серпня 2020 року у справі № 2029/2-2180/11 (провадження № 61-4475св20), від 17 листопада 2020 року у справі № 2-2394/10 (провадження № 61-12239св19).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Судом встановлено, що заочним рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 17.07.2014 року позов ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитними договорами задоволено. 
Згаданим судовим рішенням було стягнуто:
- солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором № 6/5/13/2008/980-К/165 від 22.05.2008 року в розмірі 29189,39 доларів США та 23109,72 грн;
- солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором № 6/5/13/2008/980-К/165 від 22.05.2008 року в розмірі 451072,68 грн;
- солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «КБ «Надра» судовий збір у сумі 3654,00 грн.
23.07.2020 року між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» укладено договір № GL48N718070_І_5 про відступлення права вимоги, відповідно до якого останнє набуло право нового кредитора до боржників ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за кредитними договорами № 6/1/09/2006/840-К034 від 22.09.2006 року та № 6/5/13/2008/980-К/165 від 22.05.2008 року.
Задовольняючи заяву ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» про заміну стягувача його правонаступником, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» набуло всіх прав кредитора ПАТ «КБ Надра» на отримання виконання зобов`язань за згаданими кредитними договорами № 6/1/09/2006/840-К034 від 22.09.2006 року та № 6/5/13/2008/980-К/165 від 22.05.2008 року відносно боржників ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Колегія суддів відхиляє доводи скарги про неможливість заміни стягувача без одночасного вирішення питання про поновлення строку звернення виконавчого листа до примусового виконання, оскільки норма статті 442 ЦПК Українипрямо передбачає заміну сторони виконавчого провадження без додаткових умов для такої заміни лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин, що відповідає висновкам щодо застосування згаданої норми права, викладені у вищевказаних постановах Верховного Суду, ч. 4 ст. 263 ЦПК України про те, що заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Посилання у доводах скарги на відомості з автоматичної системи виконавчих проваджень ВП № 52310534 про те, що стягувачем ПАТ КБ «Надра» закінчено виконавче провадження стосовно боржника ОСОБА_1 є безпідставними, оскільки як було зазначено вище, правонаступник кредитора набуває усі права та обов`язки попереднього кредитора і тому питання про наявність боргу вирішується пізніше, після звернення до примусового виконання відповідного документа. У разі повного виконання зазначеного у виконавчому листі стягнення боржник не позбавлений права захисту своїх прав та інтересів шляхом звернення із заявою про визнання виконавчого листа таким, що стосовно нього не підлягає виконанню.
Доводи скарги про зловживання заявником правом не доведені, оскільки за відсутності відомостей про виконання рішення суду боржниками дії заявника відповідають конституційному правилу обов`язковості судових рішень, що є елементом гарантованого ст. 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод 1950р. права на справедливий суд та конституційному принципу верховенства права, ст. 8 Основного Закону України, ст. 10 ЦПК України.
Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.
Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі – Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.
У контексті передбаченого ст. 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року права на справедливий суд, яке відповідно до ст. 2 ЦПК України є завданням цивільного судочинства Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що судовий розгляд і виконавче провадження – це перша та друга стадії загального провадження у цивільних справах, які стосуються тривалості провадження; виконання рішення є другим етапом судового провадження, а також що реалізоване право знаходить свою ефективну реалізацію саме у момент виконання (див. «Стаднюк проти України» (Stadnyuk c. Ukraine), N 30922/05, п. 21, 27 листопада 2008 року). Однак виконавче провадження не може бути відокремлене від судового розгляду, і тому вони мають розглядатись як цілісний процес (див. «Сіка проти Словаччини» (Sika c. Slovaquie), N 2132/02, пп. 24-27, 13 червня 2006 року; «Побегайло проти України» (Pobegailo c. Ukraine), N 18368/03, п. 18, 29 березня 2007 року).
Європейський суд з прав людини у контексті змісту права на справедливий суд також зауважив, що «право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін» (Жовнер проти України, № 56848/00, § 33, ЄСПЛ, від 29 червня 2004 року).
Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».
Висновки суду першої інстанції про те, що ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» набуло всіх прав кредитора щодо боржників ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , а тому набуло і права звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідають матеріалам справи та нормам статей 512, 514 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», а наведені з цього приводу доводи скарги є недоведеними, безпідставними та висновки суду не спростовують.
З огляду на вищевикладене доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
При вирішенні даної справи судом було правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржене судове рішення – без змін.
Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Костиря Геннадія Анатолійовича - залишити без задоволення.
Ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 16 березня 2021 року, - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 27 травня 2021 року.

Головуючий                                                                                        В.Б. Яцина.

Судді                                                                                                      І.В.Бурлака.

О.М.Хорошевський.