Постанова
іменем України
 
09 червня 2021 року
м. Київ
справа № 755/10719/15-к
провадження № 51-1433км21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                              ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання               ОСОБА_4 ,
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,
засуджених                                                 ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на ухвалу Київського апеляційного суду від 18 грудня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42014100000001102, за обвинуваченням
ОСОБА_6 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пилятина Козелецького району Чернігівської області та жителя АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України (далі – КК),
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Дубіївки Шепетівського району Хмельницької області та жителя АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК, 
ОСОБА_8 ,   ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця АДРЕСА_3 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 263 КК.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 09 грудня 2016 року ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і ОСОБА_8 визнано винуватими: 
ОСОБА_6 – у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186 КК, ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 263 КК. Призначено йому покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 186 КК – на строк 5 років; ч. 3 ст. 191 КК –на строк 4 роки з позбавленням права займати посади у правоохоронних органах на строк 3 роки; ч. 1 ст. 309 КК – на строк 1 рік; ч. 1 ст. 263 КК – на строк 4 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 цього Кодексу за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання покарань ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 3 місяці з позбавленням права займати посади у правоохоронних органах на строк 3 роки; 
ОСОБА_7 – у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК. Призначено йому покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 186 КК – на строк 5 років; ч. 2 ст. 190 КК – на строк 2 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 цього Кодексу за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років; 
ОСОБА_8 – у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 263 КК. Призначено йому покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 186 КК – на строк 5 років; ч. 2 ст. 190 КК – на строк 2 роки; ч. 1 ст. 263 КК – на строк 4 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 цього Кодексу за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_8 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. 
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК (у редакції Закону від 26 листопада 2015 року № 838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом терміну попереднього ув`язнення у строк покарання») зараховано у строк покарання ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення з 17 грудня 2014 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.
За вироком суду  ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано винуватими у тому, що вони за обставин, які детально наведені у вироку, працюючи інспекторами патрульної служби 1-го взводу 1-ї роти батальйону № 1 патрульної служби ЛУ в метрополітені ГУМВС України в м. Києві, будучи працівниками правоохоронного органу і службовими особами, діючи за попередньою змовою групою осіб з особою, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження, за розробленим планом, що полягав у підшукуванні біля розважальних нічних закладів і місць громадського харчування громадян, які перебували у стані алкогольного сп`яніння, у входженні у їх довіру та пропонуванні вжити спиртні напої, у які непомітно для останніх вони підсипали сильнодіючу лікарську речовину, що призводило до безпорадного стану потерпілих і не становило небезпеки для їх життя, вчинили грабежі, а саме:
17 липня 2014 року приблизно о 22:00, будучи в кафе, розташованому в парку культури та відпочинку «Гідропарк» у м. Києві, під час розмови з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 пригостили їх спиртним напоєм (шампанським), куди додали сильнодіючі лікарські речовини «Клофелін» та «Азалептол», і, дочекавшись, коли потерпілі втратять свідомість, заволоділи їх особистим майном, чим заподіяли майнової шкоди ОСОБА_9 на загальну суму 30 870 грн та ОСОБА_10 – 25 571,90 грн;
17 жовтня 2014 року приблизно о 20:39, будучи на станції метро «Чернігівська» в м. Києві, увійшли в довіру до ОСОБА_11 і під час спільного вживання спиртних напоїв пригостили її сумішшю горілки з підсипаними сильнодіючими лікарськими речовинами «Клофелін» і «Азалептол» та, дочекавшись, поки вона втратить свідомість, заволоділи її майном, чим заподіяли ОСОБА_11 майнової шкоди на загальну суму 4000 грн;
17 грудня 2014 року о 02:20, перебуваючи неподалік станції метро «Дарниця» за адресою: вул. Попудренка, 7, м. Київ, увійшовши в довіру до ОСОБА_12 , під час спільного вживання спиртних напоїв додали в них сильнодіючі лікарські речовини «Клофелін» та «Азалептол» і заволоділи майном потерпілого.
Разом з тим, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, за попередньою змовою групою осібз особою, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження, 15 грудня 2014 року у вечірній час доби, будучи неподалік будинку АДРЕСА_4 , вступили в діалог із ОСОБА_13 та, увійшовши в його довіру, під час спільного вживання спиртних напоїв пригостили останнього сумішшю пива з підсипаними сильнодіючими лікарськими речовинами «Клофелін» та «Азалептол» і, дочекавшись, коли потерпілий знепритомнів, заволоділи його майном, чим заподіяли ОСОБА_13 майнової шкоди на загальну суму приблизно 2500 грн.
Крім того, ОСОБА_6 під час виконання своїх службових обов`язків 12 жовтня 2014 року приблизно о 23:00, перебуваючи на станції метрополітену «Академмістечко» у м. Києві, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на повторне заволодіння чужим майном, зловживаючи своїм службовим становищем, побачив ОСОБА_14 та попросив його пройти з ним до кімнати «міліції». Перебуваючи у вказаній кімнаті, ОСОБА_6 висловив ОСОБА_14 вимогу дістати і покласти на стіл все, що є при ньому та у його в кишенях, що останній і виконав. Після цього ОСОБА_6 заволодів майном потерпілого, чим завдав останньому майнової шкоди на загальну суму 1295 грн.
Також ОСОБА_6 у не встановлені досудовим розслідуванням час, місці та спосіб придбав особливо небезпечний наркотичний засіб – канабіс і став незаконно зберігати його при собі без мети збуту. 17 грудня 2014 року під час особистого обшуку ОСОБА_6 на місці вчинення кримінального правопорушення на Дарницькому шосе у м. Києві у нього було виявлено та вилучено вищевказаний наркотичний засіб, маса якого в перерахунку на висушену речовину становить 13,41 г.
Крім того, ОСОБА_6 , діючи умисно та не маючи дозволу на зберігання бойових припасів, зберігав за місцем свого проживання (кімната АДРЕСА_5 ) з часу, не встановленого досудовим розслідуванням, до того часу, коли 17 грудня 2014 року під час санкціонованого обшуку в нього було виявлено та вилучено чотири предмети, схожі на набої, які мають маркування на гільзі «S&B 9 mm Р.А. Blanc» та є боєприпасами.
Разом з тим, у ніч із 11 на 12 жовтня 2014 року ОСОБА_8 і ОСОБА_7 , перебували в приміщенні кафе-бару «Еспресо» на пл. Т. Шевченка в Оболонському районі м. Києва і, коли побачили ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , у них виник умисел, спрямований на заволодіння мобільним телефоном. ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_7 , дочекавшись, коли ОСОБА_15 вийде на вулицю з приміщення кафе, попрямував за нею та в бесіді попросив потерпілу дати йому її мобільний телефон марки «Samsung Galaxy S4». Після цього, не маючи наміру повертати мобільний телефон, ОСОБА_8 , зробив вигляд, що розмовляє по ньому, відійшов від ОСОБА_15 та, скориставшись моментом, коли остання відволіклася, зник з указаним телефоном, заподіявши таким чином потерпілій майнову шкоду на загальну суму 1074 грн.
Крім того, ОСОБА_8 , діючи умисно, не маючи дозволу на носіння зброї та бойових припасів, носив при собі з не встановленого досудовим розслідуванням часу до того часу, коли 17 грудня 2014 року приблизно о 02:46 під час проведення обшуку на місці вчинення кримінального правопорушення на Дарницькому шосе в м. Києві у нього було виявлено та вилучено предмет, схожий на пістолет із маркуванням «Schmeisser ПШС 790» № НОМЕР_1 (який є вогнепальною зброєю, придатною для пострілів), та два патрони, з маркуванням «9 mm Р.А. Knall» і «S&B 9 mm Р.А. Blanc», які є боєприпасами.
Київський апеляційний суд ухвалою від 18 грудня 2020 року скасував вирок місцевого суду в частині визнання ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК, та закрив кримінальне провадження в цій частині на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК).
Цим же рішенням апеляційний суд змінив вирок місцевого суду щодо        ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . 
Виключив із мотивувальної частини вироку посилання суду на вчинення ОСОБА_8 17 липня 2014 року кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК, щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .
Перекваліфікував дії  ОСОБА_7 та ОСОБА_6 (за епізодом від 15 грудня 2014 року щодо ОСОБА_13 ) з ч. 2 ст. 186 КК на ч. 2 ст. 185 КК і постановив уважати їх засудженими за ч. 2 ст. 185 вказаного Кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки кожного. 
Цей суд постановив уважати засудженими: ОСОБА_6 – за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 263, ст. 70 КК, до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць; ОСОБА_7 – за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ст. 70 КК, до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років; ОСОБА_8 – за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 263, ст. 70 КК, до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
У решті вирок місцевого суду залишив без змін.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала, та заперечення інших учасників провадження 
У касаційній скарзі прокурор, не оскаржуючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеності винуватості та юридичної кваліфікації дій ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить змінити ухвалу апеляційного суду і звільнити ОСОБА_6 від призначеного покарання за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 309 КК, ОСОБА_7 – за ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 185 КК, ОСОБА_8 – за ч. 2 ст. 190 КК на підставі статей 49, 74 цього Кодексу.
Суть його доводів, наведених у касаційній скарзі, зводиться до вказівок на залишення апеляційним судом поза увагою того, що станом на день розгляду кримінального провадження в цьому суді минуло 5 років із дня вчинення ОСОБА_6 ,  ОСОБА_7 та ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК і ч. 2 ст. 190 КК, а також 3 роки – із дня вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК, а тому вони підлягали звільненню від призначеного покарання на підставі статей 49, 74 КК. Однак апеляційний суд не застосував наведених положень закону України про кримінальну відповідальність, що перешкодило йому ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. 
Позиції учасників судового провадження 
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 , надавши відповідні пояснення, підтримав касаційну скаргу сторони обвинувачення та просив її задовольнити.
Засуджені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 теж підтримали подану прокурором касаційну скаргу.
Мотиви Суду 
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження і доводи, викладені у касаційній скарзі, Суд дійшов висновку,що скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до вимог ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.
Як передбачено приписами п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.
Згідно з ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновків суду про доведеність винуватості  ОСОБА_6 ,  ОСОБА_7 і  ОСОБА_8 в інкримінованих їм кримінальних правопорушеннях, вчинених за обставин, установлених місцевим судом, а також про правильність кваліфікації їх дій ( ОСОБА_6 – за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185 КК, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 263 КК; ОСОБА_7 – за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК; ОСОБА_8 – за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 263 КК) Верховний Суд не перевіряв, оскільки законності й обґрунтованості судових рішень у цій частині прокурор не оскаржує.
Доводи прокурора про допущення апеляційним судом неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування закону, який підлягає застосуванню (статей 49, 74 КК), Верховний Суд вважає слушними з огляду на таке.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, рішенням апеляційного суду визнано винуватими та засуджено: ОСОБА_6 – за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 263 КК до остаточного покарання на підставі ст. 70 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць; ОСОБА_7 – за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК до остаточного покарання на підставі ст. 70 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років; ОСОБА_8 – за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 263 КК до остаточного покарання на підставі ст. 70 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На час перегляду вироку суду першої інстанції в апеляційному порядку (18 грудня 2020 року) положення статей 12 КК і 49 КК зазнали змін та діяли в редакції Закону від 22 листопада 2018 року№ 2617-VIII (далі – Закон № 2617-VIII).
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 5 КК закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
Так, відповідно до ст. 12 КК у редакції Закону № 2617-VIII кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини. У свою чергу злочини поділяються на нетяжкі, тяжкі та особливо тяжкі.
Пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 49 КК у редакції Закону № 2617-VIIIпередбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 3 роки – у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 2 років, та 5 років – у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у п. 2 цієї частини.
Згідно з ч. 5 ст. 74 КК особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених ст. 49 цього Кодексу.
Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 309 КК, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_6 , згідно з нормами ст. 12 цього Кодексу у редакції Закону № 2617-VIII є кримінальним проступком, за його вчинення визначено покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до 2 років, або арешт на строк до 6 місяців, або обмеження волі на строк до 5 років.
Кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 185 КК, ч. 2 ст. 190 КК, є нетяжкими злочинами. Так, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК, визначено покарання у виді арешту на строк від 3 до 6 місяців або обмеження волі на строк до 5 років або позбавлення волі на той самий строк, а за ч. 2 ст. 190 КК – у виді штрафу від трьох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк від 1 до 2 років або обмеження волі на строк до 5 років, або позбавлення волі на строк до 3 років.
Інкриміноване  ОСОБА_6 та ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК, вчинено ними 15 грудня 2014 року, а кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 190 КК, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 вчинили 11 жовтня 2014 року. Кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 309 КК, вчинено ОСОБА_6 17 грудня 2014 року.
На час апеляційного розгляду кримінального провадження, а саме 18 грудня 2020 року, закінчилися встановлені ст. 49 КК строки притягнення  ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності за вищевказаними кримінальними правопорушеннями.
Однак, беручи до уваги те, що ні сторона захисту, ні сторона обвинувачення в цьому кримінальному провадженні не заявляли клопотань про звільнення зазначених вище осіб від кримінальної відповідальності, Верховний Суд вважає, що суд апеляційної інстанції не мав процесуального приводу для вирішення цього питання.
Разом з тим, за таких обставин апеляційний суд повинен був ухвалити рішення про звільнення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не від кримінальної відповідальності, а від призначеного покарання за правилами ч. 5 ст. 74  КК, однак цього не зробив.
Тому колегія суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду погоджується з доводами, викладеними прокурором в касаційній скарзі, про те, що апеляційний суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, у зв`язку з чим ухвала суду апеляційної інстанції підлягає зміні, а касаційна скарга – задоволенню.
Отже, суд касаційної інстанції дійшов висновку щодо зміни ухвалених стосовно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 судових рішень та звільнення їх від покарання за окремими статтями, однак з урахуванням застосованих правил при визначенні остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, ступеня тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та кількості їх епізодів, це не призводить до зміни ОСОБА_6 та ОСОБА_8 розміру остаточно призначеного покарання.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора задовольнити.
Ухвалу Київського апеляційного суду від 18 грудня 2020 року та в порядку ч. 2        ст. 433 КПК вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 09 грудня 2016 рокущодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 змінити.
На підставі пунктів 2, 3 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК звільнити ОСОБА_6 від покарання, призначеного за ч. 2 ст. 185 КК та ч. 1 ст. 309 КК, у зв`язку із закінченням строків давності. 
Вважати засудженим ОСОБА_6 до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 186 КК – на строк 5 років; ч. 1 ст. 263 КК – на строк 4 роки. На підставі ст. 70 цього Кодексу за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання покарань ОСОБА_6 призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.
На підставі п. 3 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК звільнити ОСОБА_7 від покарання, призначеного за ч. 2 ст. 185 КК та ч. 2 ст. 190 КК, у зв`язку із закінченням строків давності. 
Вважати засудженим ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Виключити із ухвали Київського апеляційного суду від 18 грудня 2020 року та із вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 09 грудня 2016 року посилання на призначення ОСОБА_7 покарання на підставі ст. 70 КК.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК звільнити ОСОБА_8 від покарання, призначеного за ч. 2 ст. 190 КК, у зв`язку із закінченням строків давності.
Вважати засудженим ОСОБА_8 до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 186 КК – на строк 5 років; ч. 1 ст. 263 КК – на строк 4 роки. На підставі ст. 70 цього Кодексу за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_8 призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. 
У решті судові рішення залишити без зміни.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1                              ОСОБА_2                        ОСОБА_3