Ухвала
 
10 червня 2021 року
м. Київ
 
справа № 325/801/18
провадження № 61-22334св19 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Русинчука М. М. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І.,
 
учасники справи:
 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
треті особи: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Зубова Антоніна Олексіївна,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи заяву ОСОБА_2 про розгляд справи у режимі відеоконференції у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , приватний нотаріус Зубова Антоніна Олексіївна про визнання недійсним права власності на земельну ділянку та визнання права власності на земельну ділянку, 
 
за касаційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 липня 2019 року у складі судді Колодіної Л. В. та постанову Запорізького апеляційного суду від 12 листопада 2019 року у складі колегії суддів: Кухаря С. В., Крилової О. В., Онищенко Е. А.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
У 2018 році ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 ,                у якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просила визнати дійсним договір дарування земельної ділянки площею 600,14 кв м. укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Зубовою А. О.; визнати недійсним право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку з моменту укладення договору купівлі-продажу будинку з 10 листопада 2006 року, як безпідставно отриману за рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 листопада 2012 року; визнати ОСОБА_1 власником земельної ділянки на підставі договору дарування від 25 жовтня 2007 року, укладеного між ОСОБА_4 і ОСОБА_1 , посвідчений нотаріусом Мелітопольського міськрайонного округу Зубовою А. О.
Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 липня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Постановою Запорізького апеляційного суду від 12 листопада 2019 року апеляційні скарги  ОСОБА_1 та ОСОБА_2  залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.
09 грудня 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали до Верховного Суду касаційні скарги, в яких, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, направити справу на новий розгляд до іншого суду першої інстанції.
Ухвалою Верховного Суду від 18 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційними скаргами ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та витребувано справу із суду першої інстанції.
Разом з касаційною скаргою, ОСОБА_2 подала заяву про розгляд справи                 у режимі відеоконференції 
Європейський суд з прав людини вказав, що процедура допуску скарг до розгляду та провадження виключно з питань права, на відміну від того, що стосується питань фактів, може відповідати вимогам статті 6 Конвенції, навіть якщо скаржнику не була надана можливість бути особисто заслуханим апеляційним чи касаційним судом, за умови, якщо відкрите судове засідання проводилось у суді першої інстанції і якщо суди вищої інстанції не мали встановлювати факти справи, а тільки тлумачити відповідні юридичні норми (ZHUK v. UKRAINE, № 45783/05, § 32, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Згідно зі статтею 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу. У разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.
У частині тринадцятій статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Тлумачення вказаних норм свідчить, що попередній розгляд справи у суді касаційної інстанції проводиться без повідомлення учасників справи. Тому                     у задоволенні заяви необхідно відмовити.
Керуючись статтями 7, 260, 400, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
У задоволенні заяви ОСОБА_2 про розгляд справи у режимі відеоконференції відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                      М. М. Русинчук
        Н. О. Антоненко
                                                                                              В. І. Крат