ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2021 року 
м. Київ
справа № 640/9998/20
адміністративне провадження № К/9901/8386/21
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Загороднюка А.Г.,
суддів: Калашнікової О.В., Соколова В.М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 липня 2020 року (суддя: Вєкуа Н.Г.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2021 року (судді: Шурко О.І., Василенко Я.М., Оксененко О.М.) у справі за позовом Акціонерного товариства "Оператора газорозподільної системи "Харківгаз" до Міністерства юстиції України в особі відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа: Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, про визнання протиправним та скасування постанови про закриття виконавчого провадження,
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Міністерства юстиції України в особі відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - відповідач), третя особа: Національна комісія, що здійснює державне регулювання  у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП), в якому просило:
- визнати незаконними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель Інни Вікторівни в частині прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження від 23 березня 2020 року № 59625562;
- визнати протиправною та скасувати постанову відповідача про закінчення виконавчого провадження від 23 березня 2020 року № 59625562.
На переконання позивача спірна постанова про закінчення виконавчого провадження прийнята передчасно, оскільки третьою особою не в повному обсязі виконано рішення Окружного адміністративного суду м. Києва, а тому закриття провадження до моменту повного виконання рішення неможливе.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 липня 2020 року,  залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2021 року, адміністративний позов задоволено у повному обсязі. 
Рішення судів попередніх інстанції мотивовані тим, що постанова про закінчення виконавчого провадження № 59625562 є протиправною та підлягає скасуванню, адже рішення Окружного адміністративного суду м. Києві від 04 лютого 2019 року третьою особою виконано не в повному обсязі відповідач всупереч статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» не перевірив належним чином виконання рішення боржником.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги.
Третя особа у касаційній скарзі просить скасувати рішення суддів попередніх інстанцій та ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні позову. 
У касаційній скарзі вказує, що 24 грудня 2019 року на засіданні НКРЕКП, яке відбулось у формі відкритого слухання, прийнята постанова № 3044 «Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для АТ «Харківгаз», якою передбачено установити АТ "Оператора газорозподільної системи "Харківгаз": 1) на період з 01 січня 2020 року до 30 червня 2020 року включно: тариф на послуги розподілу природного газу у розмірі 1,03 грн. за 1 м3 на місяць (без урахування ПДВ); структуру тарифу на послуги розподілу природного газу згідно з додатком 1; 2) з 01 липня 2020 року: тариф на послуги розподілу природного газу - у розмірі 1,27 грн за 1 м3 на місяць (без урахування ПДВ); структуру тарифу на послуги розподілу природного газу згідно з додатком 2. Таким чином, НКРЕКП було встановлено для позивача економічно обґрунтований тариф.
Також, скаржник наголошує, що з метою недопущення різкого зростання тарифів на послуги розподілу природного газу та забезпечення покриття усіх обґрунтованих витрат позивача, відповідні компенсації враховано рівними частинами протягом декількох періодів. 
При цьому, враховуючи той факт, що: 1) НКРЕКП встановила для позивача економічно-обґрунтований тариф; 2) НКРЕКП було включено до тарифу компенсацію вартості ВТВ за 2014-2015 роки в розмірі 230 385,7 тис. грн. без ПДВ, компенсацію вартості ВТВ за 2016-2017 роки в розмірі 124 048,5 тис. грн. без ПДВ, вартість газу для потреб виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат на період 2018 року в розмірі 235 335 тис. грн. без ПДВ; 3) в межах дискреційних повноважень, НКРЕКП враховано зазначені суми на декілька періодів.
Скаржник вказує, що ним виконане рішення суду шляхом винесення постанови Національної комісії, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 24 грудня 2019 року № 3044, у зв`язку з чим постанова виконавчої служби про закриття виконавчого провадження від 23 березня 2020 року № 59625562 правомірна.
Позиція інших учасників справи.
У відзиві на касаційну скаргу позивач просив залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів попередніх інстанції без змін. 
Позивач зазначає, що з 01 липня 2020 року по 31 грудня 2020 року у тариф добавлений елемент витрат планової річної тарифної виручки компенсації витрат за попередні періоди в сумі 46 135,2 грн., що складає 7,82 % від суми, яку НКРЕКП зобов`язано в судовому порядку компенсувати.
Позивач стверджує, що встановлена постановою НКРЕКП від 24 грудня 2019 року № 3044 компенсація є не повною, а меншою на 92,18 %. Тому закінчення виконавчого провадження є передчасним.
Рух касаційної скарги
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 16 березня 2021 року (судді: Загороднюк А,Г., Калашнікова О.В., Соколов В.М.) відкрито касаційне провадження за скаргою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 липня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2021 року.
Ухвалою Верховного Суду від 25 червня 2021 року призначено справу до розгляду.
Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 лютого 2019 року у справі № 826/9826/18 адміністративний позов ПАТ "Харківгаз" задоволено частково. 
Визнано протиправною бездіяльність Нацкомісії, що полягає у неприйнятті рішень по заявах ПАТ «Харківгаз» від 14 березня 2018 року №Kh05.2-СЛ-5010-0318, від 10 травня 2018 року №Kh05.1-СЛ-9838-0518 з перегляду тарифу на транспортування природного газу розподільними газопроводами для ПАТ «Харківгаз».
Зобов`язано Нацкомісію розглянути заяви ПАТ «Харківгаз» від 14 березня 2018 року №Kh05.2-СЛ-5010-0318, від 10 травня 2018 року №Kh05.1-СЛ-9838-0518 з перегляду тарифу на транспортування природного газу розподільними газопроводами для ПАТ «Харківгаз» та прийняти рішення протягом 30 календарних днів з моменту набрання рішенням суду законної сили. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 15 травня 2019 року скасував рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про зобов`язання Нацкомісії розглянути заяви ПАТ «Харківгаз» від 14 березня 2018 року №Kh05.2-СЛ-5010-0318, від 10 травня 2018 року №Kh05.1-СЛ-9838-0518 з перегляду тарифу на транспортування природного газу розподільними газопроводами для ПАТ «Харківгаз» та прийняти рішення протягом 30 календарних днів з моменту набрання рішенням суду законної сили, ухвалив в цій частині нове рішення, яким зобов`язав Нацкомісію встановити для ПАТ «Харківгаз» економічно обґрунтований тариф на транспортування природного газу розподільними трубопроводами, включивши до складу такого тарифу обсяги природного газу для потреб ВТВ, розраховані відповідно до Методики ВТВ № 264 та Методики витрат № 264, а саме:
- компенсацію вартості ВТВ за 2014-2015 року в розмірі 230 385,7 грн без ПДВ,
- компенсацію вартості ВТВ за 2016-2017 роки в розмірі 124 048,5 грн без ПДВ,
- вартість газу для потреб виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат на період 2018 року в розмірі 235 335 грн без ПДВ;
У решті рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 лютого 2019 року залишено без змін.
05 липня 2019 року Окружним адміністративним судом м. Києва видано виконавчий лист на виконання рішення суду.
24 липня 2019 року державним виконавцем відділу примусового виконання Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відкрито виконавче провадження № 59625562 з примусового виконання виконавчого листа № 826/9826/18, виданого 05 липня 2019 року.
17 січня 2020 року до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надійшло повідомлення від 17 січня 2020 року № 654/15.2/7-20 за підписом голови Національної комісії ,що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг В. Тарасюка, в якому зазначено про виконання рішення суду. На підтвердження виконання рішення суду надано постанову Національної комісії, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 24 грудня 2019 року № 3044.
23 березня 2020 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель І.В. прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження № 59625562.
Не погоджуючись з постановою про закінчення виконавчого провадження, позивач звернувся до суду. 
Релевантні джерела права й акти їх застосування.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частин 1, 2 статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановленому законом.
Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина 1 статті 373 КАС України),
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
За приписами пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначається резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень.
Згідно пункту 1 частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Нормами пунктів 5 та 6 частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).
Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи
Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.
Підставою для закінчення виконавчого провадження з підстав визначених пунктом саме 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» є фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, тобто постанова про закінчення виконавчого провадження приймається за умови повного та безумовного виконання виконавчого документа.
Як свідчать матеріали справи, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду зобов`язано відповідача встановити для ПАТ «Харківгаз» економічно обґрунтований тариф на транспортування природного газу розподільними трубопроводами, включивши до складу такого тарифу обсяги природного газу для потреб ВТВ, розраховані відповідно до Методики ВТВ № 264 та Методики витрат № 264, а саме: - компенсацію вартості ВТВ за 2014-2015 року в розмірі 230 385,7 грн без ПДВ, - компенсацію вартості ВТВ за 2016-2017 роки в розмірі 124 048,5 грн без ПДВ.
Відповідно до прийнятної постанови № 3044 від 24 грудня 2019 року, встановивши новий тариф на розподіл природного газу з 01 січня 2020 року по 30 червня 2020 року, в якому передбачено збільшення тарифу від діючого в 2019 року (2019 рік - 0,72 грн м.куб, а з 01 січня 2020 року по 30 червня 2020 року - 1,03 грн м.куб), але елемент витрат планової річної тарифної виручки "компенсації витрат за попередні періоди" не передбачений.
З 01 липня 2020 року по 31 грудня 2020 року в тариф був доданий елемент витрат планової річної тарифної виручки "компенсації витрат за попередні періоди" в сумі 46 135,2 тис. грн, що складає 7,82% від суми, яку зобов`язано в судовому порядку компенсувати.
НКРЕКП при цьому стверджує, що з метою недопущення різкого зростання тарифів на послуги розподілу природного газу та забезпечення покриття усіх обґрунтованих витрат позивача, відповідні компенсації враховано рівними частинами протягом декількох періодів.
Тобто, фактично боржник за виконавчим провадженням вказує на виконання рішення суду не у повному обсязі.
Покладені судом зобов`язання виконані боржником не у порядку, встановленому судовим рішенням та не в межах покладених зобов`язань.
Таким чином, у державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України були відсутні визначені Законом України "Про виконавче провадження" підстави для закінчення виконавчого провадження, адже виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 826/9826/18, виданого судом фактично виконано не у повному обсязі.
Відповідно до частини 1 та пункту 1 частини 2 статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Перед прийняттям постанови про закінчення виконавчого провадження державний виконавець зобов`язаний встановити факт виконання відповідного рішення боржником, зокрема, шляхом отримання від боржника доказів його виконання.
Натомість, у даному випадку державним виконавцем не було проведено перевірки фактичного виконання судового рішення та не було вжито всіх можливих заходів для повного виконання рішення згідно з вимогами Закону "Про виконавче провадження".
Таким чином, у державного виконавця були відсутні правові підстави для закінчення виконавчого провадження згідно з частиною 1 пунктом 9 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження".
З огляду на викладене Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що постанова про закінчення виконавчого провадження є передчасною та прийнята всупереч частини 2 статті 2 КАС України у поєднанні з частиною 2 статті 19 Конституції України. 
Доводи скаржника про виконання ним рішення суду у повному обсязі шляхом винесення постанови Національної комісії, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 24 грудня 2019 року № 3044 є помилковими, адже відповідач у своїй касаційній скарзі зазначає, що ним не виконано повністю рішення суду, оскільки відповідні компенсації враховано рівними частинами протягом декількох періодів.
Верховний Суд наголошує, що відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Також частиною 1 статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
При цьому статтею 378 КАС України передбачені механізми розстрочки, відстрочки, зміни чи встановлення способу виконання рішення. Доказів застосування судом таких процедур не подано.   
Верховний Суд перевірив доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до переоцінки доказів та встановлення обставин, які належним чином перевірені судами попередніх  інстанцій. 
Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.
Європейський суд з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58) зазначив, що принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що в рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс   Торіха проти Іспанії» (Ruizv. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Отже, оскаржувані судові рішення ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а суди під час розгляду справи не допустили порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги залишає судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а касаційну скаргу без задоволення. 
За змістом частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Висновки щодо розподілу судових витрат
Відповідно до частини шостої статті 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки Верховний Суд не змінює судові рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 липня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                  А.Г. Загороднюк 

судді                                                                       О.В. Калашнікова 

В.М. Соколов