КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

П О С Т А Н О В А 

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2021 року                                                                                                       місто Київ
єдиний унікальний номер справи: 754/350/21                                            
номер провадження: 33/824/2124/2021                        
Суддя Київського апеляційного суду Верланов С.М., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника  - адвоката Харченка Сергія Вікторовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Харченка Сергія Вікторовича в інтересах ОСОБА_1  на постанову судді Деснянського районного суду міста Києва від 28 січня 2021 року,
В С Т А Н О В И В:
Постановою судді Деснянського районного суду міста Києва від 28 січня 2021 року ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , визнано винним увчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн 00 коп., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. 
Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_1  на користь держави судовий збір у розмірі 454 грн 00 коп. 
Як зазначено в постанові судді, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №122980 встановлено, що 05 грудня 2020 року о 03 год 00 хв.                      ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом - автомобілем «Opel Vivaro», державний номерний знак (далі - д.н.з.) НОМЕР_1 , по вул.Пухівській, 3 у місті Києві, маючи ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, що слабо реагують на світло, тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці, від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння відмовився, чимпорушив вимоги п.2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.       
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, адвокат Харченко С.В. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови, скасувати цю постанову судді першої інстанції та закрити провадження у справі за ч.1 ст.130 КУпАП щодо ОСОБА_1 на підставі                   п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість у зв`язку з порушенням суддею першої інстанції норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясування фактичних обставин справи та неналежною оцінкою доказів і обставин.  
Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 не був повідомлений належним чином про час, дату та місце розгляду справи, у зв`язку з цим він був позбавлений можливості реалізувати в суді свої права передбачені законом. Вказує, що працівниками поліції під час складання протоколу ОСОБА_1 не роз`яснили його права та порядок і строки розгляду справи в суді. Тому ОСОБА_1 не знав про те, що 28 січня 2021 року судом було прийнято постанову щодо нього, про існування якої він дізнався лише 22 березня 2021 року від працівників поліції, які  під час його зупинки повідомили про те, що його притягнуто до відповідальності за ст.130 КУпАП Деснянським районним судом міста  Києва. Зазначає, що реалізуючи свої право на захист, ОСОБА_1 25 березня 2021 року  уклав з адвокатом договір про надання професійної правничої допомоги та 26 березня 2021 року його захисник ознайомився з матеріалами справи та оскаржуваною постановою. Вказані обставини, на думку захисника, позбавили ОСОБА_1 права на своєчасне оскарження постанови, що є підставою для поновлення строків на апеляційне оскарження.
Зазначає, що матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 керував автомобілем та був зупинений працівниками поліції за порушення правил ПДР, а також відсутня постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення ПДР.
Вказує, що ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння не відмовлявся, а обвинувачення, зазначене в протоколі про адміністративне правопорушенняє нечітким та незрозумілим, оскільки воно складається з двох частини:                    1) керував з ознаками наркотичного сп`яніння; 2) відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, однак у протоколі не сформульовано якого та у який спосіб, а саме, на місці із застосуванням спеціальних засосів чи в найближчому закладі охорони здоров`я. Зазначає, що невірне та нечітке формулювання суті правопорушення позбавило ОСОБА_1 права на захист, так як обвинувачення йому незрозуміле. 
Також зазначає, що поліцейським було порушено порядок огляду на стан сп`яніння, у зв`язку з чим огляд вважається недійсним, а протокол - недопустимим доказом вини ОСОБА_1 , оскільки згідно протоколу про адміністративне правопорушення та відеозапису з нагрудної камери поліцейського у  ОСОБА_1 жодних  ознак наркотичного сп`яніння виявлено не було. Зазначає, що у порушення вимог пункту 12 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735 поліцейський не направляв ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння і таке направлення у матеріалах справи відсутнє. Також у протоколі про адміністративне правопорушенняне зазначено, що поліцейським пропонувалось ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, а також те, що він відмовився від проходження такого огляду. Вказує, що на відеозаписі з нагрудної камери поліцейського не було зафіксовано відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння. Також зазначає, що працівники поліції не роз`яснили ОСОБА_1 наслідки відмови від проходження огляду, в чому він обвинувачується, яка відповідальність настає відповідно до ст.130 КУпАП, а також не дали йому можливість скористатись юридичною допомогою та надати пояснення. 
Крім того, на думку захисника, показання свідків не узгоджуються з протоколом про адміністративне правопорушення, оскільки у своїх письмових поясненнях свідки вказали, що в їх присутності водій відмовився від проходження тесту на встановлення стану сп`яніння як алкогольного, так і наркотичного. Також вказує, що матеріали справи не містять доказіввідсторонення ОСОБА_1 від керування автомобілем, а тому вважає, що ці дії працівників поліції не узгоджуються з формулюванням правопорушення, викладеним у протоколі про адміністративне правопорушення.
Одночасно з поданням апеляційної скарги, адвокат Харченко С.В. в інтересах ОСОБА_1 подав до апеляційного суду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, доводи якого аналогічні доводам, які викладені  у апеляційній скарзі в частині поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Деснянського районного суду міста Києва від 28 січня 2021 року.
Під час апеляційного розгляду справи  ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Харченко С.В. підтримали доводи, які викладені в апеляційній скарзі та в клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження й просили їх задовольнити.
Заслухавши доповідь судді, пояснення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Харченка С.В., вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Згідно з положеннями ч.1 ст.268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що розгляд справи 28 січня 2021 року проведено за відсутності  ОСОБА_1 , дані щодо його належного повідомлення про дату, час і місце розгляду справи відсутні, оскільки матеріали справи не містять доказів про вручення судової повістки про виклик  ОСОБА_1 у судове засідання.
Таким чином висновки судді першої інстанції про те, що  ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, не ґрунтуються на матеріалах справи.  
Відповідно до вимог ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. 
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до супровідного листа від 28 січня 2021 року на адресу  ОСОБА_1 була направлена судом першої інстанції копія постанови судді Деснянського районного суду міста Києва від 28 січня 2021 року (а.с.11). 
Однак доказів того, що  ОСОБА_1 отримав копію постанови судді Деснянського районного суду міста Києва від 28 січня 2021 року матеріали справи не містять. 
По справі встановлено, що 30 березня 2021 року адвокат Харченко С.А. в інтересах ОСОБА_1 ознайомився з матеріалами справи, що підтверджується його розпискою від 30 березня 2021 року (а.с.15). 
31 березня 2021 року адвокат Харченко С.А. в інтересах  ОСОБА_1 через канцелярію суду першої інстанції подав апеляційну скаргу на постанову судді Деснянського районного суду міста Києва від 28 січня 2021 року та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження (а.с.22-35).  
Згідно з приписами ст.289 КУпАП в разі пропуску строку на оскарження постанови суду з поважних причин цей строк за завою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом, правомочним розглядати скаргу.
З урахуванням викладеного ивще, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи клопотання про поважність причин пропуску  ОСОБА_1 строку на оскарження постанови судді є обґрунтованими, а тому пропущений строк на оскарження постанови судді Деснянського районного суду міста Києва від 28 січня 2021 рокупідлягає поновленню.
Щодо доводів апеляційної скарги про скасування постанови судді Деснянського районного суду міста Києва від 28 січня 2021 року та закриття провадження у справі за                    ч.1 ст.130 КУпАП щодо ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП,то вони не підлягають задоволенню з таких підстав.
Так, відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно з положеннями ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.278 КУпАП орган (посадова особа)  при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання, зокрема, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.
З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції при розгляді справи по суті вказані вимоги закону виконав.
Висновок судді першої інстанції про винуватість  ОСОБА_1 у вчиненні  адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, у зв`язку з його відмовою від проходження в установленому законом порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, підтверджений сукупністю зібраних та належним чином перевірених в судовому засіданні доказів, є правильним.
Зокрема, вина  ОСОБА_1 підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №122980 від 15 грудня 2020 року, згідно з яким встановлено, що поліцейським Управління патрульної поліції у місті Києві ДПП України сержантом поліції Грицюком А.В. у водія  ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом - автомобілем «Opel Vivaro», д.н.з НОМЕР_1 , були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, що слабо реагують на світло, тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці.У порушення вимог пункту 2.5 ПДР від проходження огляду у встановленому законом порядку для визначення стану сп`яніння  ОСОБА_1 відмовився, що засвідчено підписами свідків: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , письмовими поясненнями цих свідків, в присутності яких  ОСОБА_1 відмовився у встановленому законом порядку пройти перевірку для визначення стану сп`яніння, розпискою ОСОБА_1 про зобов`язання не керувати транспортним засобом до повного витверезіння, відеозаписом з нагрудної камери поліцейського (а.с.1-5).
У рішеннях Європейского суду з прав людини у справах «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року  «Леванте проти Латвії» від 07 листопада 2002, які з урахуванням положень ст.ст.8, 9 Конституції України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, Європейский суд з прав людини неодноразово вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
З переглянутого судом апеляційної інстанції відеозапису з нагрудної камери поліцейського вбачається, що у зв`язку з виявленням у  ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння йому працівниками патрульної поліції неодноразово на протязі тривалого часу пропонувалось проїхати до лікаря нарколога для встановлення стану наркотичного сп`яніння, на що ОСОБА_1 стверджував, що він не порушував Правил дорожнього руху та його працівники поліції зупинили безпідставно (а.с.5).       
Така поведінка  ОСОБА_1 свідчить про його відмову від проходження медичного огляду для визначення стану сп`яніння у лікаря нарколога.
Крім того, як зазначено вище, відмову  ОСОБА_1 від проходження перевірки для визначення стану сп`яніння у лікаря нарколога підтверджено письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
З урахуванням того, що особи свідків, вказані в протоколі, є випадковими перехожими, не зацікавленими в результатах розгляду справи, підстав не довіряти їх поясненням, апеляційний суд не вбачає.
Отже, наявні у матеріалах справи докази у своїй сукупності не дають підстав для сумніву щодо доведеності факту відмови  ОСОБА_1 від проходження огляду для визначення стану наркотичного сп`яніння у медичному закладі.
Тому доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, а також те, що письмові пояснення свідків не узгоджуються з протоколом про адміністративне правопорушення, не заслуговують на увагу з наведених вище підстав. 
Таким чином висновок судді першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є правильним і таким, що ґрунтується на матеріалах справи. 
 При цьому, апеляційний суд враховує, що диспозицією ч.1 ст.130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність не лише особи, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, а й тієї особи, яка керує транспортним засобом, але відмовилась від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
Відповідно до роз`яснень, які містяться у пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» судам слід ураховувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника. Якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.
Тобто, відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, є самостійним складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
З урахуванням наведеного посилання в апеляційній скарзі на відсутність у діях         ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП з тих підстав, що у матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують наявність у нього ознак наркотичного сп`яніння, а також що поліцейські не направили  його до закладу охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння, є необгрунтованими, оскільки ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності саме за відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, що є самостійним складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Посилання в апеляційній скарзі на відсутність в матеріалах справи направлення для проходження огляду на стан сп`яніння не спростовує факт відмови  ОСОБА_1 від проходження огляду для визначення стану наркотичного сп`яніння у медичному закладі.     
Також є необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 керував автомобілем, оскільки з відеозапису з нагрудної камери поліцейського вбачається, що  ОСОБА_1 був один в автомобілі, перебував на місці водія та на вимогу поліцейського вимкнув двигун автомобіля. До того ж факт керування автомобілем та його зупинку працівниками патрульної поліції підтвердив сам ОСОБА_1 під час апеляційного розгляду справи.
Доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції за порушення ПДР не приймаються апеляційним судом до уваги, оскілки вказані обставини  не спростовують наявності  у діях  ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. 
Посилання в апеляційній скарзі на те, що працівники поліції не відсторонили          ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, є необґрунтованими, оскільки  спростовуються наявною у матеріалах справи розпискою ОСОБА_1 про зобов`язання не керувати транспортним засобом до повного витверезіння (а.с.4) та не є підставою для скасування оскаржуваної постанови.
Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що працівники поліції не роз`яснили ОСОБА_1 наслідки відмови від проходження огляду, в чому він обвинувачується, яка відповідальність настає відповідно до ст.130 КУпАП, а також не дали йому можливість скористатись юридичною допомогою та надати пояснення, то вони відхиляються апеляційним судом, виходячи з такого.  
З протоколу про адміністративне правопорушення щодо  ОСОБА_1   переконливо вбачається, що поліцейським Управління патрульної поліції у місті Києві ДПП України було роз`яснено  ОСОБА_1 , що у зв`язку з його відмовою від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння ним порушено вимоги п.2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП. Також  ОСОБА_1 роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП та йому повідомлено, що розгляд адміністративної справи відбудеться у Деснянському районному суді міста Києва. ОСОБА_1 ознайомився зі змістом даного протоколу про адміністративне правопорушення та скріпив його своїм підписом (а.с.2).
Таким чином, порушень норм КУпАП, у тому числі, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, які б стали підставою для скасування оскаржуваної  постанови судді першої інстанції, не встановлено, а тому постанова судді Деснянського районного суду міста Києва від 28 січня 2021 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга адвоката Харченка С.В. в інтересах ОСОБА_1 - без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, суддя апеляційного суду,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу адвоката Харченка Сергія Вікторовича в інтересах ОСОБА_1  залишити без задоволення. 
Постанову судді Деснянського районного суду міста Києва від 28 січня 2021 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
Суддя Київського
апеляційного суду                                                                      С.М.Верланов