Номер провадження: 22-ц/813/2798/21 
Номер справи місцевого суду: 520/20058/18
Головуючий у першій інстанції Огренич І. В.
Доповідач Князюк О. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2021 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого Князюка О. В.,
суддів: Таварткіладзе О. М., Погорєлової С.О.,
за участю секретаря – Дерезюк В.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою   ОСОБА_1 подану через представника - адвоката Грішину Валентину Олександрівну на рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1  до Акціонерного Товариства «Альфа-Банк», який є правонаступником ПАТ «Укрсоцбанк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича, 3-я особа: приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Щербаков Юрій Сергійович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:
Описова частина

ОСОБА_1 звернулась до Київського районного суду м. Одеси з позовом в якому просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича від 24 вересня 2018 року №14195 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості у розмірі 1213606,86 гривень, при цьому позивачка посилалася на те, що вчинення виконавчого напису здійснено з порушенням чинного законодавства, а саме з грубим порушенням порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, провадження щодо виконання зазначеного виконавчого напису є неправомірним, ОСОБА_1 не отримувала жодних повідомлень, вимог від іпотекодавця, нотаріусом не було перевірено безспірність заборгованості боржника перед стягувачем, а тому позивачка вимушена звернутись до суду з даним позовом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного Товариства «Альфа-Банк», який є правонаступником ПАТ «Укрсоцбанк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича, третя особа: приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Щербаков Юрій Сергійович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню було відмовлено.
Рішення суду першої інстанції вмотивовано тим, що оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів в обґрунтування свого позову, суд позбавлений можливості встановити факт підтвердження (або спростування) безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису нотаріусом, порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, зокрема правильності нарахування процентів за користування кредитом, розрахунок розміру невиконаних зобов`язань за кредитним договором, суми боргу за тілом кредиту.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду від 18.12.2020 року  ОСОБА_1 через представника - адвоката Грішину Валентину Олександрівну подала апеляційну скаргу. 
В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду від 05.11.2020 року скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу та узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що не отримувала жодних повідомлень, вимог від іпотекодавця. Саме ця процедура є захистом прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису.
ОСОБА_1 не може погодитись ні з сумою стягнення, ні з наявністю виконавчого провадження у зв`язку з наступним:
-невиконання умови встановлення нотаріусом безспірності заборгованості, щодо якої вчинено оспорюваний виконавчий напис та неправильний розрахунок заборгованості;
-невиконання умови щодо трирічного строку давності виникнення вимоги, за якою вчинено оспорюваний виконавчий напис нотаріуса;
-ПАТ «Укрсиббанк» не було надано приватному нотаріусу передбачених документів для вчинення виконавчого напису, згідно Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29 червня 1999 року №1172;
-стосовно неповідомлення боржника про вчинення виконавчого напису, а отже, відсутності безспірності;
-не підлягають виселенню боржники з іпотечної нерухомості без надання іншого житлового приміщення, якщо іпотечна нерухомість була придбана не за кредитні кошти надані стягувачем;
Апелянт також наголошує, що твердження суду першої інстанції, що позивач не скористався правом, передбаченим ст. 84 ЦПК України на витребування доказів, оскільки таке клопотання подавалось.
Вказує, що Київським районним судом м. Одеси упереджено та неповно вивчено матеріали справи, помилково застосовано норми матеріального права.
З висновків суду досить чітко видно, що суд навіть не намагався оцінити всі наявні в матеріалах справи докази, а припустився припущення, з тією метою, щоб уникнути доказування чи спростування вказаним вище обставинам.
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18 січня 2021 року було відкрито провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 подану через представника - адвоката Грішину Валентину Олександрівну на рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного Товариства «Альфа-Банк», який є правонаступником ПАТ «Укрсоцбанк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича, 3-я особа: приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Щербаков Юрій Сергійович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.
Ухвалою від 18.01.2021 року вказану цивільну справу було призначено до розгляду.
26 травня 2021 року від представника ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою на вірусний кон`юнктивіт.
У судовому засіданні представник відповідача заперечував щодо задоволення вказаного клопотання, посилаючись на те, що представником позивача під час розгляду справи судом першої інстанції було допущено зловживання своїм процесуальними правими, оскільки неодноразово подавались клопотання про відкладення розгляду справи з різних підстав з метою затягування процесу.
Колегія суддів, порадившись на місті на не видаляючись до нарадчої кімнати ухвалила відхилити клопотання представника позивача з огляду на тривалість розгляду справи, заперечення відповідача та відсутність даних щодо неможливості прийняти участь у розгляді справи в режимі відеоконференції.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено, відповідно до виконавчого напису №14195 від 24 вересня 2018 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., запропоновано звернути стягнення на квартиру  АДРЕСА_1 (предмет іпотеки). Власником предмета іпотеки є ОСОБА_1 .
Зазначене нерухоме майно на підставі договору іпотеки, посвідченого 25.09.2008 року було передано в іпотеку в забезпечення зобов`язань за договором кредиту №2008/694-Ф03.14/159 від 25 вересня 2008 року, кредитором за яким є ПАТ «Укрсоцбанк».
Строк платежу за кредитним договором настав.
Боржником по кредитному договору є ОСОБА_2 , загальна сума заборгованості 1213606,86 гривень.
На підставі даного виконавчого напису №14195 від 24 вересня 2018 року, приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Щербаковим Ю.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження під №57512502.

Мотивувальна частина

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
П. п. 3, 4 ч. 1ст. 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За правилами, передбаченими п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог виходив з того, що оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів в обґрунтування свого позову, суд позбавлений можливості встановити факт підтвердження (або спростування) безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису нотаріусом, порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, зокрема правильності нарахування процентів за користування кредитом, розрахунок розміру невиконаних зобов`язань за кредитним договором, суми боргу за тілом кредиту.
За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті – документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»).
Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії.
Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі – Порядок вчинення нотаріальних дій).
Вчинення нотаріусом виконавчого напису – це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису – надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками – наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на і підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік).
Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.
Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, – шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень – письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною – стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.
Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ цього Порядку).
Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.
Підпунктом 1.2 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій вчинення нотаріальних дій перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.
Підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.
Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.
Пунктом 1 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1–1 цього Переліку), подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.
У пункті 1–1 Переліку зазначено, що для одержання виконавчого напису за іпотечними договорами, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання, подаються: оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; довідка фінансової установи про ненадходження платежу.
Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника – фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.
На момент звернення заінтересованих осіб до нотаріуса з метою ініціювання вчинення нотаріальної дії відсутність спору про право цивільне є обов`язковою умовою, а наявність спору у свою чергу унеможливлює вчинення нотаріальної дії і є перешкодою, яка утворює підстави для відкладення і зупинення нотаріального провадження (стаття 42 Закону України «Про нотаріат»). Разом з тим суд апеляційної інстанції правильно зазначив, що на момент вчинення виконавчого напису спір про право був відсутній, про що свідчать матеріали справи.
Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухвалених нею постановах від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) та від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18) з подібних правовідносин, відступати від яких немає підстав.
Так, з матеріалів справи вбачається, що на виконання ухвали суду від 18 грудня 2018 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. надано копію виконавчого напису від 24 вересня 2018 року, зареєстрованого в реєстрі за №14195 та копії документів, які були надані для вчинення вищезазначеного виконавчого напису.
З вказаних матеріалів справи вбачається, що: 
-25.09.2008 року було укладено договору кредиту № 2008/694-Ф03.14/59 між Акціонерно- комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та ОСОБА_3 , за умовами якого, останній отримав кредит, зі сплатою 15% річних та комісій, в розмірі та порядку, визначених в Додатку № 2 до цього Договору, що є його невід`ємною частиною та з кінцевим терміном повернення заборгованості - 24.09.2018 року включно. Відповідно до п. 1.1 Договору кредиту, позивачем було отримано грошову суму, у розмірі 84 937 доларів США (т.1 а.с. 81-88);
-25 вересня 2008 року між ОСОБА_4 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» в якості забезпечення виконання зобов`язань позичальника, було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Чапським А.Е., зареєстрований в реєстрі за № 2128, за яким позивач передав відповідачу в іпотеку трьохкімнатну квартиру загальною площею 62,6 метрів квадратних, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 / (а.с. 61 -64);
-14 липня 2010 року між ОСОБА_5 та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено Договір про внесення змін №1 до Іпотечного договору (з майновим поручителем) посвідченого 25 вересня 2008 року Чапським А.Е., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за №2128, яким викладено підпункт 1.4.1. пункту 1.4. Статті 1 Іпотечного договору в наступній редакції: 
-«1.4.1. Сторони підтверджують, що залишок заборгованості за Кредитним договором станом на дату укладення цієї Додаткової угоди складає 83 455, 62 доларів США, залишок заборгованості за нарахованими процентами 11 412,65 доларів США; (а.с.57-58)
- 26 вересня 2012 року між ОСОБА_5 та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено Договір про внесення змін №2 до Іпотечного договору (з майновим поручителем) посвідченого 25 вересня 2008 року Чапським А.Е., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за №2128, яким викладено:
-підпункт 1. 1. пункту 1.4.1 Статті 1 Іпотечного договору в наступній редакції: «повернення Кредиту в сумі та в строки, визначені основним зобов`язанням (з усіма договорами про внесення змін та/або доповнень, які укладені, або можуть бути укладені Сторонами у майбутньому), з кінцевим терміном виконання Основного зобов`язання до 25 липня 2027 року, а також достроково у випадках, п6ередбачених Основним зобов`язанням»;
-підпункт 1. 2. пункту 1.4.2 Статті 1 Іпотечного договору в наступній редакції: «сплата процентів за користування кредитом та комісій у розмірі, в строки та в порядку, що визначені Основним зобов`язанням (з усіма договорами про внесення змін та/або доповнень, які укладені, або можуть бути укладені Сторонами у майбутньому) » (а.с. 59-60);
- 10 червня 2016 року між ОСОБА_5 та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено Договір про внесення змін №3 до Іпотечного договору (з майновим поручителем) посвідченого 25 вересня 2008 року Чапським А.Е., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за №2128, сторони домовились внести наступні зміни до вимог (основного зобов`язання), які забезпечуються іпотекою, а саме:
домовились, що предмет іпотеки за іпотечним договором забезпечує вимоги іпотекодержателя щодо виконання позичальником ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , всіх зобов`язань за договором Кредиту № 2008/694-Ф03.14/59 від 25 вересня 2008 року, включаючи повернення кредиту, сплату процентів, комісій, неустойки, тощо у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і у такому порядку, як це встановлено в Договорі кредиту, з урахуванням всіх змін та доповнень…» (а.с. 61-62); 
-10 червня 2016 року між ОСОБА_3 та відповідачем було укладено додаткову угоду №3 про внесення змін до Договору кредиту № 2008/694-Ф03.14/159 від 25 вересня 2008 року, за яким встановлено термін кредитування до 09 червня 2036 року; встановлено, що погашення залишку заборгованості позичальника за кредитом в сумі 876 875,58 гривень здійснюється позичальником відповідно до графіку, який є Додатком №1 . (а.с. 94-96);
ОСОБА_1 з умовами цього Договору про внесення змін включаючи Додаток №1, Додаток №2 до цього Договору про внесення змін ознайомлена та надала свою згоду, про що свідчить відповідна заява за підписом позивача (а.с. 97);
Вимога кредитора про усунення позичальником порушення від 16.08.2018 року містить детальний розрахунок заборгованості, який є тотожнім оспорюваному виконавчому напису (а.с.74-75) фактично була направлена 17.08.2018 року, що вбачається з реєстру згрупованих повідомлень та квитанцій ДП «Укрпошта» про відправлення; (а.с. 80)
Виходячи із зазначеного, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо:
-невиконання умови встановлення нотаріусом безспірності заборгованості, щодо якої вчинено оспорюваний виконавчий напис та неправильний розрахунок заборгованості;
-невиконання умови щодо трирічного строку давності виникнення вимоги, за якою вчинено оспорюваний виконавчий напис нотаріуса;
-ПАТ «Укрсиббанк» не було надано приватному нотаріусу передбачених документів для вчинення виконавчого напису, згідно Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29 червня 1999 року №1172;
-неповідомлення боржника про вчинення виконавчого напису, а отже, відсутності безспірності, - повністю спростовуються матеріалами справи.
Оскільки позивач у встановленому законом порядку не спростував належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення; не надав доказів часткового чи повного погашення заборгованості, суд дійшов обґрунтованого висновку про законність вчинення нотаріусом виконавчих написів.
Застосовуючи принцип диспозитивності, що закріплений у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Отже, саме позивач, як особа, що на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).
Відповідно до ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відмовляючи в позові, суд першої інстанції, дослідивши представлені позивачем докази, а також докази, що були витребувані судом за клопотанням позивача, зазначив, що з наданих доказів не вбачається відсутність у позивача боргу перед банком, або невідповідність суми боргу. В матеріалах справи відсутні докази повного або часткового погашення боргу на підставі яких, суд мав би можливість дослідити, перевірити та встановити факт відсутності спору, менший розмір, чи спростувати його.
Отже, оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів в обґрунтування свого позову, суд позбавлений можливості встановити факт підтвердження(або спростування) безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису нотаріусом, порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, зокрема правильності нарахування процентів за користування кредитом, розрахунок розміру невиконаних зобов`язань за кредитним договором, суми боргу за тілом кредиту.
Інші доводи апеляційної скарги, які зводяться до неналежної оцінки зібраних у справі доказів та необхідності у задоволенні позову, також не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного судового рішення, такі доводи є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті спору.
Доводи апеляційної скарги щодо не врахування судом вказаних апелянтом обставин матеріалам справи не відповідають.
Крім того, обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, згідно з яким, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1, ч.2 п.п.1-3 ЦПК України).
Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду підлягає залишенню без змін, позивачне має права на відшкодування судових витрат.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 подану через представника - адвоката Грішину Валентину Олександрівну – залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного Товариства «Альфа-Банк», який є правонаступником ПАТ «Укрсоцбанк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича, 3-я особа: приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Щербаков Юрій Сергійович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 04 червня 2021 року.
Головуючий:                                                                 О. В. Князюк

Судді:                                                                                 С.О. Погорєлова

                                                                                О.М. Таварткіладзе