РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2021 року
м. Рівне

Справа № 562/2210/17
Провадження № 22-ц/4815/9/21
Головуючий суддя в суді 1 інстанції: Мичка І.М.

Рівненський апеляційний суд :
в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :
головуючий Боймиструк С.В.
судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.
секретар судового засідання : Ковальчук Л.В.,
з участю: ОСОБА_1 , адвокат Януль В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 02 червня 2020 року у справі
- за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про усунення перешкод у здійсненні права користування чужим майном шляхом надання постійного безперешкодного доступу та про визнання особи такою, що втратила право користування,
- за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс", Публічного акціонерного товариства "Сведбанк", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобелєва Алла Михайлівна, про захист прав споживача, визнання кредитного договору недійсним, визнання недійсними договорів факторингу, про відступлення прав за іпотечними договорами, скасування державної реєстрації права власності на квартиру;
- за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс", Публічного акціонерного товариства "Сведбанк" про визнання іпотечного договору недійсним,-

В С Т А Н О В И В :
У червні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія Вектор Плюс» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права користування чужим майном шляхом надання постійного безперешкодного доступу та про визнання особи такою, що втратила право користування .
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» набуло право вимоги по кредитному та іпотечному договорах від 13 лютого 2018 року, укладених між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 , на підставі договорів факторингу та відступлення права вимоги за іпотечним договором від 28 листопада 2012 року.
На підставі рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності від 17 жовтня 2016 року вказане Товариство набуло право власності на квартиру АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим просить усунути перешкоди в користуванні квартирою шляхом надання доступу до неї, а також визнати ОСОБА_1 такою, що втратила право користування нею.
ОСОБА_4  звернувся з позовом до ОСОБА_1 , ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ПАТ «Сведбанк» про визнання недійсним іпотечного договору від 13 лютого 2008 року, укладеного між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 , оскільки квартира АДРЕСА_1 належить йому з ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності та придбана у період шлюбу, оскільки вищезазначений договір укладений без його згоди. Укладенням договору іпотеки порушені права малолітньої дитини.
В зустрічній позовній заяві до ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ПАТ «Сведбанк» про захист прав споживача, визнання кредитного договору недійсним, визнання недійсними договорів факторингу, про відступлення прав за іпотечними договорами, скасування державної реєстрації права власності на квартиру,  ОСОБА_1  зазначає, що кредитний договір укладено з порушенням прав споживача, оскільки умови кредитного договору від 13 лютого 2008 року, укладеного між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 , не відповідають вимогам законодавства. ТОВ не мало ліцензії на укладення договору факторингу щодо валютного кредитного договору. Предметом договору факторингу може бути тільки грошова вимога. Уступлення права вимоги за іпотечним договором не може бути предметом договору факторингу. Посилається на рішення судів, що мають преюдиційне значення для вирішення справи.
Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 02 червня 2020 року Товариству з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» в позові до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права користування чужим майном шляхом надання постійного безперешкодного доступу та про визнання особи такою, що втратила право користування – відмовлено.
Позов ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» про визнання недійсним іпотечного договору задоволено.
Визнано недійсним договір іпотеки від 13 лютого 2008 року № 1701/0208/71-020, укладений між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 .
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» задоволено частково. 
Визнано недійсними:
договір факторингу від 28 листопада 2012 року, укладений між Факторинговою компанією «Вектор Плюс» та Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» в частині, що стосується ОСОБА_1 ;
договір про уступлення прав за іпотечними договорами від 28 листопада 2012 року, укладений між Факторинговою компанією «Вектор Плюс» та Публічним акціонерним товариством «Сведбанк», в частині відступлення прав за іпотечним договором від 13 лютого 2008 року, укладеного між ПАТ «Сведбанк» і  ОСОБА_1 .
Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (із відкриттям розділу), індексний номер: 31889062 від 17.10.2016 13:37:22. приватний нотаріус Кобелєва Алла Михайлівна, Київський міський нотаріальний округ, м. Київ, згідно якого зареєстроване право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на квартиру АДРЕСА_1 .
В решті позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Факторингова компанія «Вектор Плюс» на користь держави судові витрати в сумі 640 грн.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду представник ТОВ Факторингова компанія «Вектор Плюс»подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що суд не дослідив природу коштів за які було придбане майно, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 ні яким чином не приймав участі в придбанні нерухомого майна, тобто сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.
Щодо наявності ліцензії, передачі прав вимоги за валютним зобов`язанням, зазначає, що ні норми ЦК України, ні норми ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» не встановлюють жодних обмежень стосовно складу осіб, щодо яких може здійснюватись відступлення прав вимоги.
Право вимоги за договором факторингу не є валютною операцією, яка потребує генеральної або індивідуальної ліцензії, крім того, відсутність відповідної ліцензії на здійснення валютних операцій не позбавляє можливості отримувати відповідні валютні платежі через банківську установу, ТОВ Факторингова компанія «Вектор Плюс» отримує платежі через АТ «Альфа-Банк».
Щодо правомірності набуття права власності зазначає, що ТОВ Факторингова компанія «Вектор Плюс» було цілком обґрунтовано дотримано вимог законодавства щодо надання вичерпного переліку документів необхідних для реєстрації права власності на підставі іпотечного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотеко держателя.
Щодо здійснення правочинів відносно нерухомого майна, право користування або право власності на яке мають неповнолітні діти, зазначає, що при укладенні спірних правочинів права малолітніх дітей ніяким чином порушені не були, оскільки вони не були власниками та не користувались нерухомим майном, яке передавалось в іпотеку, не були зареєстровані на постійне місце проживання за адресою предмета іпотеки.
Просить рішення суду першої інстанції скасувати, позовні вимоги ТОВ Факторингова компанія «Вектор Плюс» задовольнити, в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ТОВ Факторингова компанія «Вектор Плюс» - відмовити, в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ Факторингова компанія «Вектор Плюс» - відмовити.
У відзиві на апеляційну скаргу,   ОСОБА_4 зазначає, що не давав свою згоду як чоловіка на укладення договору іпотеки. Також зазначає про необґрунтованість доводів апеляційної скарги щодо спливу строку позовної давності, оскільки він дізнався про іпотечний договір після пред`явлення позову ТОВ Факторингова компанія «Вектор Плюс».
Просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
У відзиві на апеляційну скаргу,  ОСОБА_1  зазначає, що судом першої інстанції правильно було встановлено, що ТОВ Факторингова компанія «Вектор Плюс» не маючи ліцензії на здійснення валютних операцій, не вправі було укладати договори факторингу, предметом яких є право вимоги за валютними кредитними договорами.
Просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Представник апелянта в судове засідання не з`явився. 
ОСОБА_1 та її представник адвокат Януль В.С. просили відмовити в задоволенні поданої апеляційної скарги та рішення місцевого суду залишити без змін.
За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вбачається з матеріалів справи, 13 лютого 2008 року ОСОБА_1 уклала з ВАТ «Сведбанк», яке виступає правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк» кредитний договір №1701/0208/71/020 (т.1 а.с.143-149).
На забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між Банком та ОСОБА_1 було укладено Договір іпотеки №1701/0208/71/020-Z-1 від 13.02.2008 року, за обов`язковою умовою якого в іпотеку передано нерухоме майно, а саме: квартиру, за адресою: АДРЕСА_2 (т.1 а.с. 15-19).
28.11.2012 року Банк відступив ТОВ «Факторингова Компанія «Вектор Плюс» відповідно до Договору факторингу № 15 та Договору про відступлення прав за договором іпотеки свої права вимоги до Позичальника та Іпотекодавця за зобов`язаннями за Кредитним та Іпотечним договорами (т.1 а.с. 4-14).
В п. 12 Іпотечного договору міститься застереження про задоволення вимоги іпотекодержателя, зокрема, зазначено, що Іпотекодержатель може обрати один із передбачених ч.3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» спосіб задоволення своїх вимог.
У зв`язку з порушенням Позичальником умов Кредитного договору, його неповерненням, несплати процентів та комісій за користування ним, ТОВ «Факторингова Компанія «Вектор Плюс»  в позасудовому порядку звернула стягнення на предмет iпотеки, що передбачено умовами Iпотечного договору та Законом України «Про іпотеку».
11.04 2016 року товариство набуло у порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», право власності на квартиру, за адресою АДРЕСА_2 .
Представник ТОВ «Факторингова Компанія «Вектор Плюс» не зміг потрапити у квартиру , оскільки там проживає ОСОБА_1 ..
Вважаючи свої права порушеними, товариство звернулось до суду в обраний ним спосіб з позовом до ОСОБА_1 , зокрема про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом надання постійного безперешкодного доступу та про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою.
Вимоги позивача не відповідають нормам ст.47 Конституції України, ст. 37, 40 Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», щодо права відповідачки на житло та можливості її виселення, а також існуючій судовій практиці. 
Наведені місцевим судом мотиви відмови у задоволенні позовних вимог ТзОВ, а саме що наявність у товариства договору іпотеки, набуття ним права власності на об`єкт іпотеки не дає йому права на обмеження прав відповідачки на користування житлом; а також відсутність підстав для визнання її втратившою на право користування житлом, в сукупності можуть бути взяті до уваги. Однак, слід зазначити, що позивач невірно посилається на норми матеріального права, зокрема п.3 ч.1 ст.346 ЦК України, яка не є правовою підставою для задоволення вимог товариства у заявлений в позові спосіб.
Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову товариства виходив зі своїх же висновків щодо зустрічних позовів, а саме що договір факторингу є недійсним, право власності товариством на спірну квартиру набуто незаконно і зареєстровано за ним безпідставно.
Такий висновок місцевого суду є передчасним, не відповідає вимогам закону та обставинам справи.
Що стосується зустрічних вимог   ОСОБА_1 до ТзОВ до «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ПАТ «Сведбанк» та вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ПАТ «Сведбанк», то слід зазначити, що з відкритих джерел відомо, що на час звернення позивачів в суд в 2017 році, відповідач ПАТ «Сведбанк», як юридична особа вже не існував. Ця обставина достовірно була відома ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про що свідчать долучена ними ж до справи копія постанови суду, де зазначено правонаступника ПАТ «Сведбанк», а саме ПАТ « Омега  банк» ( т.2 а.с. 22-30).
Всупереч діючій на той час редакції ст.37 ЦПК України, зазначену юридичну особу, як правонаступника ПАТ «Сведбанк» і належного відповідача до справи залучено не було.
Відповідно до ч.3 п.4 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі;
Колегія суддів не погоджується з наведеними місцевим судом мотивами для задоволення позовів  ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , однак оскільки рішення в цій частині підлягає до обов`язкового скасування з процесуальних підстав, то колегія суддів не вдається до аналізу зазначених мотивів.
Отже, рішення місцевого суду в частині задоволення позовів  ОСОБА_1  та ОСОБА_4  до ПАТ «Сведбанк» та ТзОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс", не можуть залишатись чинними та підлягають скасуванню з відмовою у задоволенні цих вимог.
Виходячи з цього, висновок місцевого суду за вимогами ТзОВ до  ОСОБА_1   про відмову в задоволенні позову, а саме, що договір факторингу є недійсним, право власності товариством на спірну квартиру набуто незаконно і зареєстровано за ним безпідставно, є передчасним.
Виходячи з інших підстав, колегія суддів вважає, що позов товариства до  ОСОБА_1 не підлягає до задоволення.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18, зазначено, що Закон України «Про іпотеку» № 898-ІV, прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.
До прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304-VII, право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору. Законом № 1304-VII  введено тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження. З огляду на викладене, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що квартира, яка використовується позивачем як місце постійного проживання, не може бути примусово стягнута, у тому числі і шляхом реєстрації права власності за Банком як забезпечення виконання умов кредитного договору, укладеного в іноземній валюті. Отже, у нотаріуса були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за Банком.
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 брала в банку кредит в іноземній валюті на придбання квартири, яка є місцем її постійного проживання та членів її сім`ї, згоди на звернення стягнення ТзОВ на цю квартиру вона не давала, документи, які слугували підставою для оформлення права власності на спірну квартиру за позивачем, нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобелєва А.М. на вимогу суду не надіслала.
За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних  вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс".
       Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
За таких обставин, місцевий суд порушив норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, його висновки не відповідають обставинам справи, а тому апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції до скасування з ухваленням нового рішення відповідно до заявлених позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 149, 150, 153, 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" задовольнити частково.
Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 02 червня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
В задоволенніпозову Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про усунення перешкод у здійсненні права користування чужим майном шляхом надання постійного безперешкодного доступу та про визнання особи такою, що втратила право користування – відмовити;
В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс", Публічного акціонерного товариства "Сведбанк", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобелєва Алла Михайлівна, про захист прав споживача, визнання кредитного договору недійсним, визнання недійсними договорів факторингу, про відступлення прав за іпотечними договорами, скасування державної реєстрації права власності на квартиру – відмовити;
В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс", Публічного акціонерного товариства "Сведбанк" про визнання іпотечного договору недійсним,- відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складений 06 квітня 2021 року.

Головуючий:                                С.В. Боймиструк

Судді:                                 Н.М. Ковальчук

                                                                       С.С. Шимків