ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2021 року          
м. Чернівці

cправа № 720/494/20
провадження № 822/494/21-ц

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Кулянди М.І.,
суддів: Одинака О.О., Половінкіної Н.Ю.,
секретар Конецька Д.Г.
учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач ОСОБА_2 ,
треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Магальська сільська рада Новоселицького району Чернівецької області,
апеляційна скарга  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_5 , на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 11 лютого 2021 року,
головуючий в суді першої інстанції суддя Павлінчук С.С.
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2020 року ОСОБА_1  звернулася до суду із позовом до  ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Магальська сільська рада Новоселицького району Чернівецької області про визнання заповіту нікчемним. 
В позові посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер  ОСОБА_6 . За життя, а саме, 21 травня 2018 року,  ОСОБА_6  склав заповіт, посвідчений секретарем Магальської сільської радиНовоселицького районуЧернівецької області та зареєстрований в реєстрі за №101. 
Вважає, що вказаний заповіт складено та посвідчено з порушенням вимог законодавства щодо його порядку посвідчення та він не відповідав волі заповідача.
На підставі наведеного, просила суд визнати нікчемним заповіт, складений 21 травня 2018 року ОСОБА_6 та посвідчений Ковою Г.В., секретарем Магальської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області, зареєстрований в реєстрі за № 101.
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 11 лютого 2021 року в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Магальська сільська рада Новоселицького району Чернівецької області про визнання заповіту нікчемним відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що вказаний заповіт був посвідчений особою, яка була належним чином уповноважена на такі дії, заповіт відповідає вимогам законодавства, сам правочин відповідає волі спадкодавця.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_5 , подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апелянт у своїй апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив всі обставини, що мають значення для справи, допустивши порушення норм матеріального та процесуального права. 
В обґрунтування скарги зазначає, що заповіт складено з порушенням вимог законодавства. Зокрема, вказує на те, що суд першої інстанції не дав належної оцінки показам свідків, які засвідчили, що заповіт був складений у присутності відповідачки за межами Магальської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області, що є порушенням закону. Крім того, заповіт складений за допомогою загальноприйнятих технічних засобів та не прочитаний вголос.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
ОСОБА_2 та Магальська сільська рада Новоселицького району Чернівецької області подали до суду відзиви на апеляційну скаргу. 
Просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Посилаються на те, що аргументи ОСОБА_1 викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними.
Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
21 травня 2018 року ОСОБА_6 склав заповіт, який був посвідчений секретарем Магальської сільської ради Новоселицького району Ковою Г.В. та зареєстрований за реєстровим номером №101. Відповідно до вказаного заповіту ОСОБА_6 заповів все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого воно не складалось ОСОБА_7 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер. 
Відповідно до заяви про прийняття спадщини від 10 липня 2019 року №418 встановлено, що ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_6 .
Позивач постійно проживала із покійним на день його смерті, а тому в силу ч.3 ст.1268 ЦК України рахується такою, що прийняла спадщину.
Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.
Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що заповіт відповідає вимогам законодавства, сам правочин відповідає волі спадкодавця.
Однак, апеляційний суд не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, оскільки в даному випадку судом неправильно застосовано норми матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду.
За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Правочином є правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб`єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. Правомірність є конститутивною ознакою правочину як юридичного факту. Цивільні правочини, які порушують публічний порядок, є нікчемними.
Якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання недійсним такого правочину судом не вимагається; визнання недійсним нікчемного правочину законом не передбачається, оскільки нікчемним правочин є в силу закону. Отже, такий спосіб захисту, як визнання недійсним нікчемного правочину, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.
Водночас такий спосіб захисту, як встановлення нікчемності правочину, також не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.
При цьому, за статтею 3 ЦПК України суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у своєму рішенні спосіб захисту, який не встановлений законом, лише за умови, що законом не встановлено ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу. Отже, суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної у позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Велика Палата Верховного Суду вказала у своїй постанові від 04 червня 2019 року, справа № 12-304гс18, що недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача.
Тобто, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України).
З огляду на викладене визнання нікчемного правочину не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону.
Позивачка стверджувала, що нікчемним є заповіт, складений ОСОБА_6 та який був посвідчений секретарем Магальської сільської ради Новоселицького району Ковою Г.В. та зареєстрований за реєстровим номером №101, яка на момент посвідчення правочину не мала необхідних повноважень.
Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст.1233 ЦК України).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем.
Згідно з положеннями ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.
Частиною третьою статті 203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Відповідно до статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Як роз`яснено у пунктах 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам відповідно до статті 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 ЦК України, тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК України, тощо).
Таким чином оспорюваний правочин є недійсним в силу визнання його судом, а нікчемний - в силу припису закону.
Ухвалюючи рішення по справі, суд першої інстанції не взяв до уваги, що заповіт, складений 21 травня 2018 року від імені ОСОБА_6 , є оспорюваним правочином і в силу вимог ч. 3 ст. 215 ЦК України не може бути визнаний нікчемним, а відтак, обраний позивачем спосіб захисту цивільних прав не відповідає вимогам закону.
Такий висновок апеляційного суду зроблено з урахуванням позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 03 липня 2020 у справі №533/900/17.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд не робить висновки щодо обґрунтованості та доведеності позову в частині, яка оскаржується, оскільки такі висновки мають бути зроблені у мотивувальній частині судового рішення в разі звернення позивача до суду щодо застосування належного способу захисту.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією, яку Велика Палата Верховного Суду виклала у своїй постанові від 4 червня 2019 року у справі № 916/3156/17.
Враховуючи, що рішення суду підлягає скасуванню у зв`язку із невірно обраним позивачем способом захисту, дослідження мотивів апеляційної скарги не має правового значення.
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги 
Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
У відповідності до ч.4 ст.376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушення норм матеріального та процесуального права, а тому його слід змінити у мотивувальній частині, виклавши його в редакції цієї постанови.
Керуючись ст. ст. 374,376,381,382 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_5 , задовольнити частково.
Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 11 лютого 2021 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Дата складання повного тексту постанови – 30 квітня 2020 року.
Головуючий                                                 М.І. Кулянда 
Судді:                                                          О.О. Одинак 
                                                               Н.Ю. Половінкіна