КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД  

єдиний унікальний номер справи №760/7514/18
номер апеляційного провадження: 22-ц/824/34/2021
 
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ                                 УКРАЇНИ
 
09 березня  2021 року Київський апеляційний суд  в складі колегії суддів:
 
судді - доповідача:                                               Білич І.М.
суддів:                                                               Коцюрби О.П., Нежури В.А.
при секретарі:                                                    Кемському В.В.
за участю: відповідача                                       ОСОБА_1 
                   представника  відповідача              ОСОБА_2 
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 05 березня 2020 року, ухвалене під головуванням судді  Солом`янського районного суду м. Києва Букіної О.М.,
у цивільній справі № 760/7514/18 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та штрафних санкцій за час прострочення виконання зобов`язання.
 
в с т а н о в и л а :
 
У березні 2018 року позивач ФОП ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором №27062017/1 від 27 червня 2017 року в сумі 23 200,00 грн, пеню в розмірі 22 040,00 грн, 3% річних в сумі 359,18 грн, індекс інфляції в розмірі 2 622,00 грн. та судовий збір в розмірі 704,80 грн.
Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 27 червня 2017 року між сторонами укладено договір купівлі-продажу №27062017/1, згідно умов якого вона як постачальник зобов`язувалася доставити, змонтувати та передати покупцю ( відповідачу у справі) вироби згідно з додатком 1, а покупець зі своєї сторони зобов`язався провести повний розрахунок по факту поставки та монтажу виробів.
На виконання п. 3.3. договору відповідач здійснив передоплату у розмірі 80% від  загальної суми  визначеного обсягу робіт, що складав 92 800,00 грн.
Після отримання передоплати вона ( виконавець) приступила до виконання умов  договору, зокрема поставка та монтаж виробів проводився за адресою, яка була вказана в додатку №1 до договору - специфікації, а саме: АДРЕСА_1 .
Позивач вказувала, що монтаж виробів здійснено у повному обсязі до 10 вересня 2017 року, про що 11 вересня  2017 року складено акт виконаних робіт, однак відповідач відмовився від його підписання, посилаючись на зайнятість.
Позивачем разом із супровідним листом від 2 листопада 2017 року №0211/1 було направлено рекомендованим листом на адресу відповідача Акт виконаних робіт від 11 вересня 2017 року № 189, який відповідач отримав, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення від 17 листопада 2017 року, але від його підписання останній відмовився.
Враховуючи, що від відповідача не надходило мотивованої відмови від підписання Акту з переліком виявлених істотних недоліків, відповідно до ч.1 ст. 853 ЦК України, позивач вважала, що відповідач втратив право у подальшому посилатися на  відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі. Тому просила суд задовольнити  заявлені вимоги.
 
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 05 березня 2020 року позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу, пені, індексу інфляції та трьох відсотків річних за час прострочення виконання зобов`язання задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 заборгованість за договором №27062017/1 від 27 червня 2017 року в сумі 23 200,00 грн, пеню в розмірі 22 040,00 грн, 3% річних в сумі 359,18 грн., та індекс інфляції в розмірі 2 622,00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору в розмірі 704, 80 грн.
 
Не погодившись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом фактичних обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказував, що суд першої інстанції належним чином не з`ясував обставин справи, зокремавиконання позивачем взятих за договором обов`язків в частині додержання строків та обсягів їх виконання. 
З огляду на умови договору у відповідача виникає обов`язок оплатити залишок в розмірі 20% виключно після повного виконання позивачем своїх зобов`язань. Оскільки позивач не виконав своїх зобов`язань за договором, строк виконання обов`язку щодо оплати товарів та робіт не наступив.
 
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
 
У судовому засіданні відповідач та представник відповідача підтримали подану апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити в повному обсязі.
Позивач будучи повідомленою про розгляд справи в судове засідання не зявилася. До початку розгляду справи подала заяву про можливий розгляд справи за її відсутності.
Колегія суддів вважала за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з'явилися, у силу вимог ст. 372 ЦПК України.
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб що з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню,  виходячи з наступного.
 
Судом при розгляді справи встановлено, що 27 червня 2017 року між  ФОП ОСОБА_3  ( постачальник) та   ОСОБА_1 ( покупець)  укладено договір №27062017/1, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується доставити, змонтувати та передати покупцю вироби (згідно з додатком 1), а покупець зі своєї сторони зобов`язується провести повний розрахунок по факту поставки та монтажу виробів ( а.с 10-13).
За п. 3.1. договору загальна сума з урахуванням витрат, що до транспортування, становила 116 000,00 грн.
Відповідно до п. 3.3. договору покупець протягом 3-х банківських днів, після підписання сторонами цього договору, здійснює передоплату у розмірі 80%, що складає 92 800,00 грн. Решту суми у розмірі 20%, що складає 23 200,00 грн. покупець сплачує при прийманні виробів - п. 3.4 договору.
Пунктом 3.5. договору встановлено, що моментом переходу права власності на виріб від постачальника до покупця є момент прийняття виробів та доплата по замовленню на момент завершення монтажних робіт.
ОСОБА_1 здійснив передоплату у розмірі 80% від суми договору, що складає 92 800,00 грн, після отримання якої виконавець приступив до виконання договору.
Поставка та монтаж виробів проводився за адресою, яка визначеною  в додатку №1 до договору - специфікації, а саме: АДРЕСА_1 .
Монтаж виробів здійснено (закінчено) позивачем у повному обсязі 10 вересня 2017 року, про що 11 вересня 2017 року складено Акт виконаних робіт (том 1 а.с. 23), який не був підписаний  відповідачем.
У вимозі-претензії від 13 жовтня 2017 року ОСОБА_1 зазначав про порушення позивачем п. 7.2 договору та вимагав належного виконання інших істотних умов договору (том 1 а.с. 16).
Відповідаючи 31 жовтня 2017 року на претензію ФОП ОСОБА_3 не визнала її, вказуючи на те, що постачальником виконані всі зобов`язання за договором у повному обсязі 10 вересня 2017 року, про що 11 вересня 2017 року складено Акт виконаних робіт, відтак у відповідача виник обов`язок  щодо оплатити решту суми за договором у розмірі 20% від загальної суми договору, що складає 23300,00 грн. (том 1 а.с. 17-18).
02 листопада 2017 року за №0211/1 разом із супровідним листом позивачем направлено на адресу відповідача для підписання Акт виконаних робіт від 11 вересня 2017 року № 189, який відповідач отримав, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та листом ОСОБА_1 від 17 листопада 2017 року (том 1 а.с. 22-25).
Відповіддю від 17 листопада 2017 року на лист №0211/1 відповідач повідомив позивача про те, що підписання Акту виконаних робіт буде проведено після завершення монтажу та поставки у повному обсязі товарів та послуг відповідно до договору. При цьому, повторно заявив вимогу-претензію до позивача, яку остання не визнала повністю, оскільки постачальником виконані обов`язки за договором у повному обсязі 10 вересня 2017 року (том 1 а.с. 26 -29).
Відповідно до умов договору відповідач (покупець) зі своєї сторони зобов`язався провести повний розрахунок по факту поставки та монтажу виробів (пункт 2.1.договору).
Отже, відповідач порушив умови договору та не сплатив позивачу решту суми у розмірі 20%, що складає 23 200,00 грн., яку сплачує при прийманні виробів.
Судом установлено, що після закінчення виконання монтажу за договором, відповідач відмовився від підписання Акту виконаних робіт.
 
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення дійшов обгрунтованого висновку, що за своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором підряду, відносини за яким регулюються главою 61 ЦК України.
Так, відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони(замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. До окремих видів договорів підряду, встановлених параграфами 2-4 цієї глави, положення цього параграфа застосовуються, якщо інше не встановлено положеннями цього Кодексу про ці види договорів.
Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду (ч. 1 ст. 846 ЦК України).
За ст.854,ч.4ст.879 ЦК України, якщо договором підряду непередбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника,-достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором. Оплата робіт провадиться після прийняття замовником виконаних робіт, якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін.
Нормами ЦК України унормовано також порядок прийняття замовником виконаної підрядником роботи.
Згідно з ч. 1 ст. 853 ЦК України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступі від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі. 
За вимогами ч.ч.1, 4 ст. 882 ЦК України, замовник, який одержав повідомлення підрядника про готовність до передання робіт, виконаних за договором будівельного підряду, або, якщо це передбачено договором, - етапу робіт, зобов`язаний негайно розпочати їх прийняття. Передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими. 
Встановлено, що від відповідача ОСОБА_1 до позивача не надходило вмотивованої відмови від підписання Акту з переліком виявлених істотних недоліків, Акт підписаний в односторонньому порядку виконавцем - ФОП ОСОБА_3 .
 
Претензія №1212/2 від 12 грудня 2017 року, яка позивачем була надіслана відповідачу 13 грудня 2017 року, залишена відповідачем без задоволення (том 1 а.с. 39-42).
Враховуючи зазначені вимоги законодавства та беручи до уваги встановлені фактичні обставини справи, слід погодитись з висновком суду першої інстанції, що з врахуванням вимог ч. 1 ст. 853 ЦК України, відповідач втратив право у подальшому посилатися на допущені відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.
Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Позивачем заявлено вимогу про стягнення пені, нарахованої за період прострочення сплати решти суми у розмірі 20%, в сумі 22 040,00 грн.
При цьому, період прострочення виконання відповідачем взятих зобов`язань щодо сплати 23 200,00 грн. починається з 12 вересня 2017 року оскільки за умовами договору 11 вересня 2017 року  відповідач повинен був сплатити решту суми.
 
Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції та ґрунтуються на переоцінці обставин справи та доказів, які були досліджені та оцінені судом першої інстанції з додержанням норм процесуального права. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування за наведених доводів апеляційної скарги відсутні.
 
Доводи апеляційної скарги в частині  щодо скасування рішення суду з підстав порушення норм процесуального права, а саме  суд розглянув справу за відсутності  відповідача, який не був належним чином повідомленим про розгляд справи, на думку колегії суддів не ґрунтуються на матеріалах справи.
ОСОБА_1 особисто подав до Солом`янського районного суду  05 березня 2020 року заяву про відкладення розгляду справи, що призначена на 05 березня 2020 року у зв`язку з сімейними обставинами, які унеможливлювали його особисту присутність та за відсутності його представника у відповідності до положень ст. 179 ЦПК України ( том 1 а.с.215).
 
Відповідно ухваленого судового рішення, суд першої інстанції за наявності поданої вище заяви прийняв рішення щодо розгляду справи за відсутності відповідача та його представника  так як не вбачав підстав  для відкладення розгляду справи, оскільки вважав неявку  неповажною, що не суперечить на думку колегії суддів положенням ст.223 ЦПК України.
Відповідно до п.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, то підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
 
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що  рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.     
Згідно з ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах(ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають  касаційному оскарженню, крім випадків, визначених в п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
 
Керуючись ст.ст. 368, 372, 374,375, 381 -384, 387  ЦПК України, колегія суддів,-
 
п о с т а н о в и л а:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 05 березня 2020 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, касаційному оскарженню не підлягає крім випадків визначених положеннями п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
 
Повний текст постанови складено 09 квітня 2021 року. 
 
            Суддя-доповідач:
 
            Судді: