Номер провадження: 22-ц/813/3196/21 
Номер справи місцевого суду: 501/244/20
Головуючий у першій інстанції Петрюченко М. І.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
Головуючого-судді Комлевої О.С.,
суддів Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,
з участю секретаря Воронової Є.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги  ОСОБА_1 та приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляка Валерія Миколайовича на ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 17 лютого 2020 року, постановлену під головуванням судді Петрюченко М.І., повний текст ухвали виготовлений 21 лютого 2020 року, по цивільній справі за скаргою ОСОБА_2 на дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляка Валерія Миколайовича, третя особа ОСОБА_1 , -
в с т а н о в и в:
У січні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляка В.М., в якій просила:
- визнати незаконними дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляка В.М. під час примусового виконання виконавчого листа виданого Іллічівським міським судом Одеської області 29 листопада 2010 року у справі №2-2225/2010;
- визнати незаконною заявку на реалізацію предмета іпотеки від 16.08.2019 року ВП №57859977;
- скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 05.12.2018 року ВП №57859977;
- скасувати постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 05.12.2018 року ВП №57859977
- скасувати постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 15.11.2019 року ВП №57859977;
- скасувати постанову про зняття арешту з реалізованого майна (предмета іпотеки) від 09.10.2019 року ВП №57859977.
В обґрунтування своєї скарги зазначила, що 27.12.2019 року вона була ознайомлена з матеріалами виконавчого провадження №57859977, з яких вбачалось, що приватним виконавцем Притуляком В.М. було відкрито виконавче провадження, про що була винесена відповідна постанова, відносно невідомого їй боржника ОСОБА_2 . Відповідно до паспорту вона є ОСОБА_2 . Заявник стверджує, що у дублікаті виконавчого листа Іллічівського міського суду Одеської області №2-2225/2010 від 25.09.2012 року боржником зазначено іншу особу, але приватний виконавець на зазначені розбіжності уваги не звернув та незаконно відкрив виконавче провадження.
Також, зазначила, що приватним виконавцем у 2018 році було встановлено, що за адресою, яка зазначена у виконавчому документі вона не проживає з 2012 року, але виконавчі документи направлялися на вказану адресу.
Також приватним виконавцем своєю постановою залучено суб`єкта оціночної діяльності для визначення вартості будинку-дачі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , який є єдиним її житлом, однак звіт про належну оцінку будинку-дачі виконано у відношенні будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , яку заявник вважає заниженою у 3-4 рази.
ОСОБА_2 вважає, що дані дії приватного виконавця є незаконними.
Також ОСОБА_2 просила про поновлення строку на оскарження дій приватного виконавця, так як він був пропущений з поважних причин.
Судом до участі у справі в якості третьої особи був залучений ОСОБА_1 .
Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 17 лютого 2020 року скарга ОСОБА_2 задоволена частково.
Поновлено ОСОБА_2 строк для подання скарги.
Визнано незаконними дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляка В.М. під час примусового виконання виконавчого листа виданого Іллічівським міським судом Одеської області 29 листопада 2010 року у справі №2-2225/2010.
Скасована постанова про відкриття виконавчого провадження від 05.12.2018 року ВП №57859977.
Визнана незаконною заявка на реалізацію предмета іпотеки від 16.08.2019 року ВП №57859977.
Скасована постанова про зняття арешту з реалізованого майна (предмета іпотеки) від 09.10.2019 року ВП №57859977.
Провадження в частині вимог про скасування постанов про стягнення з боржника основної винагороди від 05.12.2018 року ВП №57859977 та стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 15.11.2019 року ВП №57859977 закрито.
Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати, у задоволені скарги ОСОБА_2 відмовити повністю, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.
У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги ОСОБА_1  зазначає, що ОСОБА_2 не були надані докази на підтвердження вимог скарги, а також, що скаржником був пропущений строк оскарження, а тому у задоволені скарги слід було відмовити.
У своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просить ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, оскільки ухвала суду є законною та обґрунтованою.
Також не погоджуючись з ухвалою суду, приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Притуляк В.М. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду в частині задоволення вимог ОСОБА_2 , та у задоволені скарги відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування своєї скарги, приватний виконавець зазначив, що висновки суду є помилковими, оскільки викладені у заяві про поновлення строку обставини на звернення до суду зі скаргою є безпідставними та не доведеними належними доказами, а також, що скаржником не надано до суду належних, допустимих та достовірних доказів вимог скарги.
У своєму відзиві на апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляка В.М., ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу приватного виконавця задовольнити у повному обсязі.
Ухвала суду в частині закриття провадження учасниками справи не оскаржується.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права.
Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно  до ст. 375ЦПК України,  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено, що згідно копії дублікату виконавчого листа №2-2225/2010 від 25.09.2012 року, виданого Іллічівським міським судом Одеської області 25.09.2012 року боржником вказано « ОСОБА_2 » (а.с.7).
На титульному аркуші дублікату виконавчого листа №2-2225/2010 від 25.09.2012 року вказано: «Публічне акціонерне товариство «Укргазбанк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом та звернення стягнення на предмет іпотеки».
Згідно копії паспорту призвіще, ім`я та по батькові заявника по справі вказано як: « ОСОБА_2 » (а.с.5).
05.12.2018 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Притуляк В.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №57859977 по виконанню виконавчого листа №2-2225/2010 виданого Іллічівським міським судом Одеської області від 25.09.2012 року, де боржником вказано « ОСОБА_2 », що підтверджується копією постанови (а.с.8).
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляк В.М. від 05.12.2018 року стягнуто з боржника ОСОБА_2 основну винагороду, що підтверджується копією постанови (а.с.9).
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляк В.М. від 15.11.2019 року стягнуто з боржника ОСОБА_2 витрати виконавчого провадження, що підтверджується копією постанови (а.с.10).
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляк В.М. від 09.10.2019 року знято всі арешти з будинку за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , що підтверджується копією постанови (а.с.11).
Приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Притуляк В.М. 16.08.2019 року складено заявку на реалізацію предмета іпотеки за адресою: АДРЕСА_4 , ряд 14, що підтверджується копією заявки (а.с.12-13).
Відповідно до копії довідки з відділу адресно-довідкої роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 10.12.2018 року вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 та 14.12.2012 року знята з реєстрації по заяві нового власника, реєстрації немає (а.с.14).
Згідно акту приватного виконавця від 09.10.2019 року про реалізацію предмета іпотеки вбачається, що переможцем електронних торгів №433179 від 23.09.2019 року з реалізації предмета іпотеки: будинку-дачі за адресою: АДРЕСА_6 є ОСОБА_1 . Електронні торги були здійснені в рамках виконавчого провадження ВП №57859977, що підтверджується копією акту (а.с.31).
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно при реєстрації права власності вбачається, що 30.10.2019 року за ОСОБА_1 зареєстровано об`єкт нерухомого майна: будинок-дача за адресою: АДРЕСА_7 (а.с.32).
Задовольняючи частково скаргу ОСОБА_2 на дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляка В.М., суд першої інстанції виходив із обґрунтованості скарги в частині визнання незаконними дій приватного виконавця.
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ.
Частиною 1 ст. 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно до ст. 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Статтею 124 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження».
Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків).
Відповідно до п. 6 ч. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.
Згідно п.1 ч.1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Згідно ч.1 ст.432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.
Як вбачається з копії дублікату виконавчого листа №2-2225/2010 від 25.09.2012 року, виданого Іллічівським міським судом Одеської області 25.09.2012 року боржником вказано « ОСОБА_2 » (а.с.7).
Разом з тим, на титульному аркуші дублікату виконавчого листа №2-2225/2010 від 25.09.2012 року вказано: «Публічне акціонерне товариство «Укргазбанк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом та звернення стягнення на предмет іпотеки».
Згідно копії паспорту призвіще, ім`я та по батькові заявника по справі вказано як: « ОСОБА_2 » (а.с.5).
Судом вірно встановлено, що у виконавчому листі, виданому Іллічівським міським судом Одеської області 25.09.2012 року допущено описку в написанні по батькові боржника, а саме замість « ОСОБА_4 » вказано « ОСОБА_5 ».
05.12.2018 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Притуляк В.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №57859977 по виконанню виконавчого листа №2-2225/2010 виданого Іллічівським міським судом Одеської області від 25.09.2012 року, де боржником вказано « ОСОБА_2 ».
Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Притуляк В.М. при відкритті виконавчого провадження не звернув увагу на дані розбіжності в написанні по батькові боржника, що призвело до порушень при відкритті виконавчого провадження, внаслідок яких порушено право ОСОБА_2 на належне виконання рішення суду.
Відповідно до вимог ч.1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.
З матеріалів справи вбачається, що у виконавчому листі №2-2225/2010, виданому Іллічівським міським судом Одеської області від 25.09.2012 року, адресу проживання відповідача по справі ОСОБА_2 зазначено: АДРЕСА_5 (а.с.7).
Разом з тим, відповідно до копії довідки з відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 10.12.2018 року вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 та 14.12.2012 року знята з реєстрації по заяві нового власника, реєстрації немає (а.с.14).
Відповідно до інформації з відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 31.01.2020 року, ОСОБА_2 зареєстрованою по м. Одеса та Одеській області не значиться (а.с.21).
Висновки суду про те, що направлення приватним виконавцем копії постанови про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого документа, інших постанов за адресою: АДРЕСА_5 , за якою боржник знятий з реєстрації з 2012 року та не проживає є підставою вважати, що боржник не був повідомлений про примусове виконання рішення суду відповідають матеріалам справи, оскільки доказів того, що приватний виконавець вчинив інші можливі дії по належному повідомленню боржника, наприклад: каналами факсимільного зв`язку, електронною поштою або з використанням інших засобів зв`язку, або направляв виконавчі документи, в тому числі за місцем знаходження нерухомого майна належного боржнику до суду надано не було.
Також судом вірно встановлено, що приватним виконавцем при здійсненні виконавчого провадження допущено істотні порушення (не вручено боржнику копії постанови про відкриття виконавчого провадження, не роз`яснення боржнику його прав та обов`язків, тощо).
Висновки суду про обґрунтованість скарги в частині визнання незаконними дій приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляк В.М. під час примусового виконання виконавчого листа виданого Іллічівським міським судом Одеської області 29 листопада 2010 року у справі №2-2225/2010 та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 05.12.2018 року ВП №57859977 законні та обґрунтовані.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону: 1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м для квартири та 250 кв.м для житлового будинку; 2) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки).
Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).
Таким чином, встановлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій не передбачає втрати кредитором права на задоволення своїх вимог у разі невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення (відчуження без згоди власника) певного майна.
Згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.
Отже, вказаний Закон є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) на примусове стягнення певного майна окремої категорії боржників на період чинності цього Закону, за наявності та доведеності відповідних умов.
Судом встановлено, що будинок-дача, яка розташована за адресою: АДРЕСА_6 підпадає під дію зазначеного вище Закону, оскільки загальна площа не перевищує 140 кв.м.
Відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно про те, що у власності ОСОБА_2 перебуває інше нерухоме майно до суду надано не було.
В заяві про поновлення строку для подання скарги заявник вказує, що квартира за адресою: АДРЕСА_5 була продана з торгів за боргом матері, тому вона втратила зв`язок з даною квартирою і не могла фізично отримувати кореспонденцію, що направлялась на цю адресу. Вона перебувала за кордоном – працювала та кошти перераховувала матері для погашення заборгованості по кредиту.
Також, судом було звернуто увагу на те, що виконавчий лист №2-2225/2010, виданий Іллічівським міським судом Одеської області 25.09.2012 року неодноразово перебував на виконанні у різних відділах ДВС і неодноразово повертався стягувачу, про що свідчать відмітки про закінчення виконавчого провадження та повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених ст.37 п.9 ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с.7).
Висновки суду, про те, що площа квартири, на яку звернуто стягнення не перевищує площу визначену в одній з умов Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», іншого нерухомого майна за ОСОБА_2 не зареєстровано, а отже, дана нерухомість підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у зв`язку з чим приватному виконавцю слід було перевірити наявність обставин, які в силу закону виключають можливість примусового виконання рішення суду, а всі послідуючі його процесуальні дії з примусового виконання виконавчого листа - складання заявки на реалізацію предмета іпотеки від 16.08.2019 року ВП №57859977, винесення постанови про зняття арешту з реалізованого майна (предмета іпотеки) від 09.10.2019 року ВП №57859977 є протиправними та такими, що підлягають скасуванню відповідають вимогам закону.
Щодо поновлення ОСОБА_2 строку для подання скарги, судом вірно встановлено наступне.
Згідно ч.1 ст.127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Відповідно до п.а ч.1 ст.449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.
Згідно ч.2 ст.449 ЦПК України пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.
В скарзі заявник зазначила, що 27.12.2019 року вона ознайомилась з матеріалами виконавчого провадження №57859977. Про виконавче провадження та про проданий з торгів власний будинок вона дізналась в грудні 2019 року.
З 28.12.2019 року по 06.01.20202 року вона проходила стаціонарне лікування в КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №10» Одеської міської ради та продовжила лікування амбулаторно до 20.01.2020 року, що підтверджується копією лікарняного листа (а.с.6).
ОСОБА_2 звернулась до суду із скаргою 29.01.2020 року.
Висновки суду про те, що строк звернення до суду зі скаргою ОСОБА_2 був пропущений з поважних причин відповідають матеріалам справи, тому суд на законних підставах поновив строк подання скарги.
Судом обґрунтовано не були взяті до уваги твердження ОСОБА_6 , представника приватного виконавця Притуляк В.М. про те, що виписка з лікарні заповнена з порушеннями інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації, тому вона не може бути використана в якості доказу пропуску процесуального строку, з огляду на таке.
Відповідно до пункту 1.3. Положення про експертизу тимчасової непрацездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 9 квітня 2008 року за №189, непрацездатність (втрата непрацездатності) - це стан здоров`я (функцій організму) людини, обумовлений захворюванням, травмою тощо, який унеможливлює виконання роботи визначеного обсягу, професії без шкоди для здоров`я.
Тимчасова непрацездатність - це непрацездатність особи внаслідок захворювання, травми або з інших причин, що не залежить від факту втрати працездатності (пологи, карантин, догляд за хворим тощо), яка має тимчасовий зворотний характер під впливом лікування та реабілітаційних заходів, триває до відновлення працездатності або встановлення групи інвалідності, а в разі інших причин - до закінчення причин відсторонення від роботи. Тимчасова непрацездатність застрахованих осіб засвідчується листком непрацездатності.
Так, як вбачається з п.1.1. та п.1.2. Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 13.11.2001 року за №455, тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності. Видача інших документів про тимчасову непрацездатність забороняється, крім випадків, обумовлених п.1.13, 2.7, 2.16, 2.17, 2.18, 2.19, 2.20, 3.4, 3.16, 6.6 Інструкції.
Як вбачається х матеріалів справи, ОСОБА_2 надала суду докази її тимчасової непрацездатності у вигляді виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого, яка видана 20.01.2020 року на ім`я ОСОБА_2 та вказана виписка відповідає документам, які видаються уповноваженими органами Міністерства охорони здоров`я України (а.с.6).
Щодо порушення інструкції заповнення форми первинної облікової документації, на які посилав ОСОБА_6 , представник приватного виконавця Притуляк В.М. то вказані порушення мають значення при оплаті лікарняного та може бути підставою для відмови в його оплаті.
Щодо розгляду питання про поновлення строків звернення до суду для подання даної скарги, дані обставини не мають значення, тому судом не досліджувалося питання щодо правильності заповнення виписки.
На підставі встановлених обставин, суд на законних підставах задовольнив частково скаргу ОСОБА_2 , поновивши скаржнику строк для подання скарги, визнавши незаконними дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляка В.М. під час примусового виконання виконавчого листа виданого Іллічівським міським судом Одеської області 29 листопада 2010 року у справі №2-2225/2010, скасувавши постанову про відкриття виконавчого провадження від 05.12.2018 року ВП №57859977, визнавши незаконною заявку на реалізацію предмета іпотеки від 16.08.2019 року ВП №57859977 та скасувавши постанову про зняття арешту з реалізованого майна (предмета іпотеки) від 09.10.2019 року ВП №57859977 за обґрунтованістю в цій частині скарги.
З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1  про те, що ОСОБА_2 не були надані докази на підтвердження вимог скарги, а також, що скаржником був пропущений строк оскарження є безпідставними.
Доводи апеляційної скаргиприватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляка В.М.про те, що висновки суду є помилковими, оскільки викладені у заяві про поновлення строку обставини на звернення до суду зі скаргою є безпідставними та не доведеними належними доказами, а також, що скаржником не надано до суду належних, допустимих та достовірних доказів вимог скарги є необґрунтованими у відповідності до матеріалів справи.
Вказані апелянтами доводи зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянтів із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).
Судом при прийнятті рішення були взяті до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності.
Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).
При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.
Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).
Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
Судове рішення відповідає вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки судові процедури повинні бути справедливими і розумними як до відповідача, так і до позивача.
Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Таким чином, ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального та матеріального права і підстави для її скасування відсутні.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляка Валерія Миколайовича – залишити без задоволення.
Ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 17 лютого 2020 року – залишити без змін.
Ухвала суду в частині закриття провадження судом не перегладалася.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 26 квітня 2021 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.А. Гірняк

______________________________________ С.М. Сегеда