ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2021 року  
м. Черкаси   

справа № 705/4467/13  провадження № 22-ц/821/928/21 категорія на ухвалу  	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бородійчука В.Г.,
суддів: Єльцова В.О., Нерушак Л.В.
секретар: Анкудінов О.І.

учасники справи:

заявник: Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Інвест Хаус»
первісний стягувач: Публічне акціонерне товариство «КБ «Надра»
боржники: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 
адвокат: Яцюк Олександр Васильович 

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 – адвоката Яцюка Олександра Васильовича на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09 жовтня 2020 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Інвест Хаус», первісний стягував: Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «Надра», боржники: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про заміну сторони (стягувача) виконавчого провадження, видачу дубліката виконавчого документа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2020 року ТОВ ФК «Інвест Хаус» звернулося до суду із заявою про заміну сторони (стягувача) виконавчого провадження, видачу дубліката виконавчого документа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Заява мотивована тим, що 26 листопада 2013 року Уманським міськрайонним судом Черкаської області ухвалено рішення у справі № 705/4467/13-ц про стягнення заборгованості за кредитним договором № 45/П/74/2008-840 від 08 лютого 2008 року з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «НАДРА». 
05 березня 2020 року між ПАТ «КБ «НАДРА» та ТОВ «ФК «Інвест Хаус» укладено договір про відступлення прав вимоги № GL2N79736ПВ, згідно з яким право вимоги до позичальників за зобов`язаннями, передбаченими кредитним договором № 45/П/74/2008-840 від 08.02.2008 року, перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус» (новий кредитор).
На виконання рішення суду у справі № 705/4467/13-ц від 26.11.2013 року Уманський міськрайонний суд видав Банку виконавчі листи ПАТ КБ «Надра». 
Відповідно до інформації з автоматизованої системи виконавчих проваджень у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа щодо боржника ОСОБА_2 було відмовлено.
Згідно з актом приймання-передачі оригіналів документів до договору відступлення прав вимог, оригінали виконавчих листів передані банком до ТОВ «ФК «Інвест Хаус» не були, що підтверджується відсутністю відповідного запису у зазначеному акті.
Зазначає, що на даний час місцезнаходження виконавчих листів відносно боржника ОСОБА_2 не відоме. Виконавчі документи стягувачем втрачено.
Крім того, 04.06.2015 року Правлінням Національного банку України прийнято постанову № 356 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «НАДРА», на підставі якої виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 05.06.2015 року прийнято рішення про початок процедури ліквідації Банку. Під час ліквідації банку, яка передбачала припинення основної діяльності та звільнення відповідальних за супровід судових справ працівників були втрачені оригінали виконавчих листів та пропущені процесуальні строки.
Так, рішення суду № 705/4467/13-ц від 26.11.2013 року про стягнення заборгованості за кредитним договором не виконується, а пропущення строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання не дає можливості звернутися до органів державної виконавчої служби для примусового виконання.
В зв`язку з вищевикладеним просив суд замінити сторону виконавчого провадження, видати дублікат виконавчих листів про стягнення з боржників заборгованості за кредитним договором та поновити пропущений строк для пред`явлення виконавчих листів до виконання.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09 жовтня 2020 року заяву ТОВ ФК «Інвест Хаус», первісний стягувач: ПАТ «КБ «НАДРА», боржники: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про заміну сторони (стягувача) виконавчого провадження, видачу дубліката виконавчого документа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, задоволено.
Замінено стягувача ПАТ «КБ «НАДРА» на його правонаступника ТОВ «ФК «Інвест Хаус» у цивільній справі № 705/4467/13-ц.
Вирішено видати дублікати виконавчих листів про стягнення з боржника ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «НАДРА» заборгованості за кредитним договором. 
Поновлено пропущений строк для пред`явлення виконавчих листів до виконання.

Ухвала суду мотивована тим, що на підставі Договору відступлення прав вимоги від 05.03.2020 року № GL2N79736ПВ, укладеного між ПАТ «КБ «НАДРА» та ТОВ «ФК «Інвест Хаус», останній набув статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ПАТ «КБ «НАДРА», а тому необхідно замінити сторону виконавчого провадження на його правонаступника.
А також, заяву про видачу дублікату виконавчого листа щодо боржника ОСОБА_2 потрібно задовольнити та видати дублікат виконавчого листа, оскільки оригінал втрачено, рішення не виконано і не втратило своєї законної сили.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 – адвоката Яцюк О.В., посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити.

У обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається зокрема на те, що заявником не було подано належним чином оформлених доказів набуття прав кредитора за кредитним договором, крім того матеріали справи не містять доказів видачі виконавчого листа, крім того посилання заявника на те, що рішення суду залишається невиконаним, не може вважатися поважною підставою для поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, через що, на його думку, оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм процесуального права.
Скаржник зазначає, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не були присутніми в судовому засіданні під час розгляду даної справи та не мали можливості своєчасно подати свої заперечення з приводу доводів заявника. 
А тому, представник ОСОБА_3 просить суд задовольнити апеляційну скаргу, а ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою відмовити ТОВ ФК «Інвест Хаус» в задоволенні заяви.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив

Мотивувальна частина
Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши матеріали справи за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
У вересні 2020 року ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус» звернулося до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, видачу дубліката виконавчого документа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Заявник посилався на те, що рішенням Уманським міськрайонний судом Черкаської області від 26.11.2013 року на користь ПАТ КБ «Надра» з боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стягнуто заборгованість за кредитним договором № 45/П/74/2008-840 від 08.02.2008 року.
05.03.2020 року між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус» укладеного договір про відступлення прав вимоги № GL2N79736ПВ, за умовами якого право вимоги до позичальника за зобов`язаннями, передбаченими кредитним договором № 45/П/74/2008-840 від 08.02.2008 року, перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус».
Вказувало, що на виконання зазначеного рішення суду Уманський міськрайонний суд видав ПАТ КБ «Надра» виконавчі листи.
Посилалося на те, що при відступленні прав вимог оригінали виконавчих листів ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус» не передавалися, що підтверджується відсутністю відповідного запису у Акті-передачі оригіналів документів до договору відступлення прав вимог.
Зазначало також, що процедура ліквідації банку передбачає собою припинення основної діяльності банку, зміну керівництва, закриття територіальних відділень та звільнення відповідальних за супровід судових справ працівників, виконання функцій Фонду з відчуження великої кількості активів, що в сукупності вплинуло на факт втрати виконавчих листів та пропущення строку на їх пред`явлення до виконання.
Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів на ліквідацію КБ «Надра» повідомлено про відсутність оригіналів виконавчих листів за відступленими кредитними договорами. Інформацією про їх місце знаходження банк не володіє (а.с.192).
Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Правове регулювання спірних питань забезпечують норми цивільного, процесуального та виконавчого законодавства.
Відповідно ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою в тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином відступлення права вимоги, правонаступництва.
Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 516 ЦК України).
Частинами 1, 2 ст. 442 ЦПК України передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.
Відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
Тлумачення ч. 1 ст. 512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України).
По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. У зв`язку з заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, і її заміна новим кредитором відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження».
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13 та постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 6-1355/10 (провадження № 61-12076св18), постанова Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 2-3897/10.
Таким чином, заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу.
У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.
З огляду на викладене, встановивши, що у зв`язку з укладенням між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «ФК «ІнвестХаус» договору відступлення прав вимоги відбулась заміна кредитора у зобов`язанні, при цьому перехід права вимоги до Товариства відбувся із дотриманням вимог законодавства і договір про відступлення прав недійсним не визнавався та не скасований, та з урахуванням того, що передання кредитором своїх прав іншій особі за договором відступлення прав вимоги є матеріальним правонаступництвом і такий правонаступник кредитора має право звертатись до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження з наданням йому статусу сторони виконавчого провадження, то місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення вимог заяви про заміну сторони виконавчого провадження.
Разом з тим, вирішуючи питання в частині вимог заяви про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення його до виконання, колегія суддів приходить до наступного.
Задовольняючи заяву ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус» суд першої інстанції з урахуванням вимог статей 442, 433 ЦПК України та розділу XIII Перехідних положень ЦПК України вважав доведеними обставини, на які заявник посилався як на підставу, зокрема, для видачі дубліката виконавчого листа, і поновлення строку для його пред`явлення до виконання.
Проте з таким висновком суду першої інстанції не можна повністю погодитися, так як він зроблений в результаті неповного з`ясування обставин справи, що мають значення для правильного вирішення питання, та з порушенням норм процесуального права.
Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України визначено, що до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Так, згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.
Європейський суд наголосив, що пункт 1 статті 6 вказаної Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (пункт 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.
Згідно пункту 17.4. розділу VIII Перехідних положень ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Згідно частини 1 статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент набрання законної сили рішенням Уманського міськрайонного суду від 26.11.2013 року) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.
05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, відповідно до ч. 1 ст. 12 якого виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акту не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (пункт 4 Рішення Конституційного Суду України від 05 квітня 2001 року у справі № 3-рп/2001).
Згідно пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.
Тлумачення пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1404-VIII свідчить, що він застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплинув на час набрання чинності законом № 1404-VIII. Для пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування його норм до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими сплинув на час набрання ним чинності.
Аналогічний по суті висновок зроблений в постановах Верховного Суду у від 28 березня 2018 року у справі № 905/6977/13, від 02 травня 2018 року у справі № 5016/149/2011(17/6), від 01 серпня 2018 року у справі № 553/1951/14-ц, від 10 квітня 2019 року у справі № 521/21810/17, від 29 січня 2020 року у справі № 344/19847/18, від 16 вересня 2020 року у справі № 242/2375/16-ц, від 15 жовтня 2020 року у справі № 202/20331/13-ц.
Відповідно до частини першої статті 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.
Докази переривання із моменту набрання чинності рішенням суду першої інстанції встановленого ст. 22 ЗУ «Про виконавче провадження» строку пред`явлення виконавчого листа, дублікат якого просить видати заявник, ним під час розгляду справи судом першої інстанції подано не було.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року в справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19) зроблено висновок, що стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина шоста статті 12 Закону № 1404-VIII). У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частина перша статті 433 ЦПК України; близький за змістом припис відображений у частині першій статті 329 ГПК України). Відповідно до підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів: у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання (аналогічний припис відображений у підпункті 19.4 пункту 1 розділу «Перехідні положення» ГПК України).
Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку.
Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.
Разом із тим, задовольняючи заяву ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус» про видачу дубліката виконавчого документа відносно боржника ОСОБА_2 і в зв`язку з цим поновлюючи строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання, суд першої інстанції фактично погодився із доводами заявника про втрату виконавчого документа, не перевіривши цих обставин і не встановивши, якими доказами це підтверджується.
Так, обґрунтовуючи втрату оригіналу виконавчого документа щодо боржника ОСОБА_2 , заявник ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус» посилався на його відсутність в акті приймання-передачі оригіналів документів від 05 березня 2020 року, інформацію з АСВП про відсутність виконавчих проваджень з примусового виконання виконавчого листа щодо ОСОБА_2 та лист ПАТ «КБ «Надра» про відсутність як оригіналів виконавчих документів, так і інформації про їх місцезнаходження.
Разом із тим, суд помилково ототожнив саму лише відсутність у первісного стягувача оригіналу виконавчого документа щодо боржника ОСОБА_2 , що підтверджується зазначеними доказами, із втратою ним вказаного виконавчого документа, а отже обставини, які суд першої інстанції визнав встановленими, фактично є недоведеними.
Апеляційний суд враховує, що в матеріалах справи відсутні акти проведення перевірки ПАТ «КБ «Надра» щодо наявності виконавчих документів, матеріали службових розслідувань у випадку виявлення втрати, і до часу укладення договору про відступлення права вимоги 05 березня 2020 року ці обставини самим банком не встановлювались.
Представником заявника не було доведено наявності обставин, які б перешкоджали пред`явити виконавчий лист до виконання первісним кредитором ПАТ «КБ «Надра» вчасно, у строки передбачені законом.
При цьому посилання заявника на ту обставину, що ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус» лише у 2020 році набуло право вимоги за кредитним договором, у зв`язку з чим не могло раніше звернутися до суду із заявою про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачі дублікатів виконавчих листів, колегія суддів відхиляє, оскільки відступлення прав вимог не є поважною причиною для відновлення прав стягувача або звільнення його від обов`язку добросовісно користуватися своїми правами та виконувати обов`язки під час виконання рішення суду.
З урахуванням вищевикладеного, суд не вбачає підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання.
При цьому виконавчий лист на боржника ОСОБА_1 належним чином пред`явлено до виконання первісним стягувачем у жовтні 2014 року і виконавче провадження на даний час триває. Щодо боржника ОСОБА_2 – відмовлено у відкритті виконавчого провадження, а отже доводи заявника про обставини ліквідації ПАТ «КБ «Надра», що вплинуло на факт втрати ним оригіналів виконавчих листів та пропущення процесуальних строків, є безпідставними та ґрунтуються на припущеннях, що не було враховано судом першої інстанції.
З наведеного слідує, що строк пред`явлення виконавчого документу на виконання рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26 листопада 2013 року сплив ще до придбання 05.05.2020 ТОВ «Інвест Хаус» у ПАТ «КБ «НАДРА» прав вимоги до ОСОБА_2 у даній справі.
Таким чином, під час продажу ПАТ «КБ «Надра» права вимоги ТОВ «ФК «Інвест Хаус» до  ОСОБА_2 ТОВ «ФК «Інвест Хаус» Банк вже втратив право пред`явлення виконавчого листа до виконання. А за умовами договору про відступлення прав вимоги до нового кредитора переходять усі права первісного кредитора.
Апеляційний суд враховує, що матеріали справи не містять відомостей про звернення первісного стягувача ПАТ «КБ «Надра» із заявою про видачу дубліката виконавчого документа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання відносно боржника ОСОБА_2 , оскільки такий строк закінчився ще до укладення договору про відступлення права вимоги від 05 березня 2020 року.
Таким чином, оскільки заявником не надано доказів на підтвердження втрати виконавчого листа, та з урахуванням пропуску визначеного Законом України «Про виконавче провадження» строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання,  апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість заяви ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус» в цій частині, а отже вона була задоволена судом першої інстанції безпідставно.
Разом з тим, суд першої інстанції, наведених обставин та положень закону не врахував, неповно з`ясував обставини справи, внаслідок чого дійшов помилкового висновку, щодо наявності правових підстав для поновлення ТОВ «ФК «Інвест Хаус» строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.
За таких обставин апеляційна скарга підлягає до часткового задоволенню, а ухвала суду в частині задоволення вимог про видачу дубліката виконавчого документа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України - скасуванню, оскільки постановлена за недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, та порушенням норм процесуального права, із прийняттям нової постанови про залишення заяви про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення пропущеного строку без задоволення.
В іншій частині ухвала підлягає залишенню без змін.
Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Як вбачається із матеріалів справи, за подання апеляційної скарги на ухвалу суду представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 сплатив судовий збір в розмірі 454 грн., який підлягає стягненню з ТОВ «ФК «Інвест Хаус» на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 пропорційно задоволеним вимогам, а саме в розмірі 302,60 грн. (що становить 2/3 частини задоволених апеляційних вимог).
Крім того, відповідно до частини перша - друга статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Як вбачається з матеріалів справи, представником ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у справі був адвокат Яцюк О.В., який діяв на підставі довіреностей від 01 серпня 20214 року та Договору № 1 про надання правової допомоги адвокатом від 22.03.2021 року (а.с. 220,221,224). 
На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвокат Яцюк О.В. подав до суду Додаткову угоду № 1 до договору про надання правової допомоги № 1 від 22.03.2021 року та Довідку (датована квітнем 2021 року), в якій вказано, що у зв`язку з повним виконання додаткової угоди № 1 від 30.03.2021 року клієнти ОСОБА_1 та ОСОБА_2 передали обумовлену суму в розмірі 5000 грн. адвокату по справі № 705/4467/13 ОСОБА_3 . Дана довідка скріплена підписами обох сторін. (а.с. 225 на звороті). 
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно з пунктом 4 частини першої «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»  договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону ).
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону ).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Колегія суддів приходить до висновку про стягнення з ТОВ «ФК «Інвест Хаус» на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу пропорційно задоволеним вимогам в розмірі 3333,40 грн. (що становить 2/3 частини задоволених апеляційних вимог).
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 384 ЦПК України, Апеляційний суд, - 

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 – адвоката Яцюка Олександра Васильовича задовольнити частково.
Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09 жовтня 2020 року в частині задоволення заяви про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання - скасувати та прийняти постанову про відмову у задоволенні цих вимог заяви.
У іншій частині оскаржувану ухвалу залишити без змін.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Інвест Хаус» на користь  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 судові витрати частково пропорційно задоволеним вимогам по 1818 грн. кожному.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України. 

Повний текст виготовлено 03 червня 2021 року.

Головуючий                                                        В.Г. Бородійчук        

Судді                                                                        В.О. Єльцов        

                                                                       Л.В. Нерушак