ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

31 травня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 280/5000/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача:  Шальєвої В.А.
суддів:                           Білак С.В., Олефіренко Н.А.,     
розглянувши в порядку письмового провадження  в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09.12.2020 р. (суддя Кисіль Р.В.) в справі № 280/5000/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області (далі – ГУНП), третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, про визнання  протиправними дій з відмови у підготовці та направленні до ГУ ПФУ в Запорізькій області подання щодо призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», зобов`язання підготувати та направити до ГУ ПФУ в Запорізькій області подання про призначення пенсії за вислугу  відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 05.06.2018 р.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 09.12.2020 р. в задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, ухвалити нове рішення про задоволення позову. Апелянт вказує на неправильний висновок суду першої інстанції, що положення Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» зі змінами від 08.07.2011 р. не передбачають можливості призначення пенсії за вислугу років, звільненим зі служби з 01.10.2017 р. по 30.09.2018 р., при наявності менше 23 років 06 місяців вислуги, обчисленої на пільгових умовах, а пенсія за вислугу років  призначається при наявності 23 календарних років.
Вказує, що станом на 30.09.2011 р. вислуга років склала 21 рік 11 місяців 02 дні, а станом на день звільнення зі служби в поліції (05.06.2018 р.) вислуга років в календарному обчисленні склала 22 роки 09 місяців 18 днів, у пільговому обчисленні – 05 років 10 місяців 17 днів, загальна – 28 років 08 місяців 05 днів, тобто достатньо для призначення пенсії за вислугу років.
Оскільки станом на 30.09.2011 р. положення пункту «а» частини 1 статті 12 Закону № 2262-ХІІ не містили вимоги щодо наявності саме 20 років календарної вислуги років як необхідної умови для призначення пенсії за вислугу років, вважає, що право на призначення такого виду пенсії він набув 30.09.2011 р. 
Із посиланням на пункт 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17.08.1992 р. № 780 вказує, що вислуга років осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, яка була обчислена до прийняття цієї постанови, перегляду не підлягає.  
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги.
Справа судом розглянута  без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши  законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить до висновку, що апеляційна скарга має бути задоволена частково з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ.
Станом на 30.09.2011 р. вислуга років позивача у календарному обчисленні склала  16 років 00 місяців 15 днів, у пільговому обчисленні – 05 років 10 місяців 17 днів, що підтверджено листом ГУНП у Луганській області від 18.11.2019 р.
05.06.2018 р. на підставі наказу ГУНП у Луганській області від 30.05.2018 р. № 230о/с позивача звільнено зі служби в поліції на підставі п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням). У наказі зазначена вислуга років ОСОБА_1 у календарному обчисленні – 22 роки 09 місяців 18 днів.
23.06.2020 р. позивач звернувся до ГУНП в Запорізькій області зі заявою про підготовку та направлення до ГУ ПФУ подання про призначення пенсії за вислугу років відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 05.06.2018 р.
Листом  від 06.07.2020 р. № 11-Д/05/29-2020 позивачу повідомлено про  відсутність підстав для задоволення заяви, оскільки у позивача відсутня необхідна вислуга років (23 календарних років   та 6 місяців).
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності у позивача необхідної вислуги років для призначення пенсії за вислугу років, тому у відповідача відсутній обов`язок із підготовки та направлення до органу Пенсійного фонду відповідного подання.
Крім того, судом першої інстанції враховані обставини, встановлені судовим рішенням, яке набрали законної сили, у справі № 808/2518/20, яким встановлено відсутність у позивача необхідної вислуги років для призначення пенсії.
Суд визнає приведені висновки  помилковим, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що   ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ та Національній поліції.
Станом на 30.09.2011 р. вислуга років позивача у календарному обчисленні склала  16 років 00 місяців 15 днів, у пільговому обчисленні – 05 років 10 місяців 17 днів, що підтверджено листом ГУНП у Луганській області від 18.11.2019 р.
05.06.2018 р. на підставі наказу ГУНП у Луганській області від 30.05.2018 р. № 230о/с позивача звільнено зі служби в поліції на підставі п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням). У наказі зазначена вислуга років ОСОБА_1 у календарному обчисленні – 22 роки 09 місяців 18 днів.
23.06.2020 р. позивач звернувся до ГУНП в Запорізькій області зі заявою про підготовку та направлення до ГУ ПФУ подання про призначення пенсії за вислугу років відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 05.06.2018 р.
Листом  від 06.07.2020 р. № 11-Д/05/29-2020 позивачу повідомлено про  відсутність підстав для задоволення заяви, оскільки у позивача відсутня необхідна вислуга років (23 календарних років   та 6 місяців).
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, визначає Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 р. № 2262-ХІІ (далі – Закон № 2262-ХІІ).
Статтею 12 Закону № 2262-ХІІ встановлені умови призначення пенсії за вислугу років, однією з умов є наявність певної вислуги років.
Пунктом «а» частини першої  статті 12 Закону N 2262-XII  передбачено, що пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж»  статті 1 - 2 цього Закону  (крім осіб, зазначених у частині третій  статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 01 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 06 місяців і більше.
Види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії, визначено статтею 17 Закону № 2262-ХІІ. 
          Статтею 17-1 Закону № 2262-ХІІ встановлено, порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» від 17.07.1992 р. № 393  передбачено, що  ця постанова прийнята відповідно до  Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ"  і  постанови Верховної Ради України про порядок введення в дію цього Закону.
Цією постановою установлені періоди проходження відповідної служби, що зараховуються до вислуги років, для призначення пенсій за вислугу років відповідно до  Закону України  «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а пунктом третім установлено, які періоди проходження служби зараховуються до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в  абзаці першому пункту 1  цієї постанови,  на пільгових умовах.
Спірним в цій справі є питання наявності підстав для  внесення подання про призначення пенсії за вислугу років за Законом № 2262-ХІІ у зв`язку з відсутністю у особи передбаченої цим законом календарної вислуги років.  
Розглядаючи подібні правовідносини, об`єднана палата Касаційного адміністративного суду у складі  Верховного Суду в постанові від 03.03.2021 р. в справі № 805/3923/18-а дійшла наступного висновку.
          « 9.2. Верховний Суд наголошує на необхідності застосування до спірних правовідносин принципу юридичної визначеності. Вказаний принцип встановлює гарантування необхідності стабільного та несуперечливого правового статусу особи. У контексті спірних правовідносин, Верховний Суд зазначає, що особа, реалізовуючи своє конституційне право на працю,  обираючи певний вид професійної діяльності, повинна бути обізнана із умовами праці та привілеями, які вона отримує при цьому. Законні очікування особи полягають у тому, щоб у випадках, коли особа, спираючись на конституційні приписи, очікує, що досягне певного результату, якщо буде діяти відповідно до цих норм, законні очікування будуть реалізовані та захищені.
9.2.1. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово робив висновок, що принцип правової визначеності є одним з фундаментальних аспектів верховенства права (рішення у справах «Брумареску проти Румунії»(заява №28342/95), «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» та ін.).Так, у рішенні від 10 грудня 2009 року у справі «Михайлюк та Петров проти України» (заява № 11932/02) зазначено: Суд нагадує, що вираз «згідно із  законом»  насамперед вимагає, щоб оскаржуване втручання мало певну підставу в національному законодавстві; він також стосується якості відповідного законодавства і вимагає, щоб воно було доступне відповідній особі, яка, крім того, повинна передбачати його наслідки для себе, а також це законодавство повинно відповідати принципу верховенства права.
9.2.2. Поняття "якість закону" означає, що національне законодавство повинне бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на права осіб (рішення у справах «Олександр Волков проти України» (заява № 21722/11), «C.G. та інші проти Болгарії» (заява № 1365/07).
9.2.3. Окрім того, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідальність за подолання недоліків законодавства, правових колізій, прогалин, інтерпретаційних сумнівів лежить, в тому числі, і на судових органах, які застосовують та тлумачать закони (рішення у справах «Вєренцов проти України» (заява № 20372/11), «Кантоні проти Франції»(заява №17862/91).
9.3. Умови праці особи впливають на розмір її заробітної плати, на тривалість робочого часу, відпустки та інші соціальні гарантії. Законодавець передбачив призначення пенсій за вислугу років; особливість такого виду пенсії полягає у зменшеному пенсійному віці, внаслідок виконання роботи, яка визначена законодавством такою, що призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Тобто, вказаний вид пенсії є відповідним заохоченням для осіб, умови праці яких негативно впливають на їх професійну працездатність.
9.4. Загальні умови і порядок пенсійного забезпечення осіб, які перебували на службі, зокрема, в органах поліції, визначені  Законом N 2262-XII.
9.5. Пунктом «а» частини першої  статті 12 Закону N 2262-XII  передбачено, що пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж»  статті 1 - 2 цього Закону  (крім осіб, зазначених у частині третій  статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 01 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 06 місяців і більше.
9.6. Частиною другою  статті 17 Закону N 2262-XII  визначено, що до вислуги років поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього  Закону додатково  зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.
9.7. Згідно зі  статтею 17-1 Закону N 2262-XII  порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим  Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
9.8. Відповідно до підпункту «а» пункту 3 Постанови №393 до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за три місяці-час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції.
9.9. У справі, що розглядається, позивач не має календарної вислуги років для призначення пенсії, проте, в нього наявний відповідний пільговий стаж,  відповідно до приписів пункту 2 Постанови №393 (прийняття безпосередньої участі в антитерористичній операції).
9.10. Статтею 17 Закону N 2262-XII  визначено види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії, а  статтею 17-1 Закону  2262-XII  встановлено саме порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим законом. У свою чергу, вказаною нормою передбачено, що цей період та пільгові умови встановлюються саме Кабінетом Міністрів України.
9.11. Отже,  Законом N 2262-XII  передбачені пільгові умови для призначення пенсій за вислугу років, які встановлюються урядом, шляхом прийняття підзаконних нормативно-правових актів.
9.12. Постановою №393 визначено, зокрема, порядок обчислення та призначення пенсій за вислугу років, зокрема, поліцейським. Вказана  постанова  є підзаконним нормативно-правовим актом, мета якого конкретизувати нормативне регулювання з метою вирішення питань, що виникають з приводу призначення пенсії за вислугу років, зокрема, і на пільгових умовах.
9.13. Таким чином, основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу є  Закон  -XII. Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, Постановою №393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку.
9.14. Отже, в даному випадку, ураховуючи наведене, Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду погоджується з висновком, викладеним у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №750/9775/16-а, та не вбачає підстав для відступу від нього в цій справі.
9.15. Водночас, з метою приведення судової практики до єдиного тлумачення та застосування норм  Закону N 2262-XII  у частині призначення пенсії за вислугу років, враховуючи пільгове нарахування стажу, колегія суддів вважає за необхідне відступити від правових висновків, викладених у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі №725/1959/17, від 27 березня 2018 року у справі №295/6301/17.
9.16. Отже, є необґрунтованим висновок суду апеляційної інстанції про те, що визначальною для набуття права на призначення пенсії за вислугу років є саме календарна вислуга років, оскільки цей висновок ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.
9.17.  Також колегія суддів Верховного Суду вважає необґрунтованим висновок суду апеляційної інстанції щодо безпідставності посилання представником позивача на постанову Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №750/9775/16-а. Колегія суддів Верховного Суду зазначає, що в цій  постанові  суд касаційної інстанції виклав правовий висновок щодо застосування статей  12,  17, Закону N 2262-XII, наголосивши на необхідності врахування приписів підзаконних нормативно-правових актів при обчисленні вислуги років для призначення пенсії; цей висновок враховано під час зарахування позивачу пільгового стажу.
9.18. У свою чергу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність у позивача права на призначення пенсії за вислугу років із зарахуванням на пільгових умовах часу проходження служби, протягом якого позивач брав участь в антитерористичній операції.».
Аналогічна за змістом правова позиція зі спірного питання викладена в постанові судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 14.04.2021 р.  в справі № 480/4241/18.
Частиною п`ятою статті  242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Враховуючи приведені правові висновки Верховного Суду, суд визнає обґрунтованими позовні вимоги  в частині протиправності дій відповідача з відмову у  підготовці та направленні до ГУ ПФУ  в Запорізькій області подання щодо призначення позивачу пенсії за вислугу років відповідно до ст. 12 Закону № 2262-ХІІ та наявності підстав для зобов`язання відповідача  підготувати та направити до ГУ ПФУ в Запорізькій області подання про призначення позивачу пенсії за вислугу  відповідно до ст. 12 Закону № 2262-ХІІ.
Стосовно позовних вимог про зобов`язання відповідача направити до органу Пенсійного фонду подання про призначення позивачу пенсії з 05.06.2018 р. суд зазначає таке.
Порядок звернення за призначенням пенсії регулюється статтею 48 Закону № 2262-ХІІ, відповідно до частини першої якої  заява про призначення пенсії згідно з цим Законом подається до територіального органу Пенсійного фонду України або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, іншими заінтересованими центральними органами виконавчої влади та Службою зовнішньої розвідки. При цьому днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу Пенсійного фонду України письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дата їх відправлення.
Статтею 49 Закону № 2262-ХІІ визначені органи, які призначають пенсію, та строки розгляду документів про її призначення, згідно з частиною першої якою пенсію згідно з цим Законом призначають органи Пенсійного фонду України.
Таким чином, саме орган Пенсійного фонду призначає пенсію.
Оскільки спірним в цій справі було власне право позивача на призначення пенсії за вислугу років за Законом № 2262-ХІІ та наявність достатньої вислуги років для призначення такого виду пенсії,  дата призначення пенсії не була предметом розгляду в цій справі, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання відповідача направити до третьої особи  подання щодо призначення позивачу пенсії за вислугу років відповідно до ст. 12 Закону № 2262-ХІІ з конкретної дати (05.06.2018 р.).
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції  неправильно застосовано норми матеріального права,  що є підставою  для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.
Оскільки предметом позову в цій справі є  дії (рішення) суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку. 
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9,   242, 243,   308, 311,  315,   317, 321,   322, 325  Кодексу адміністративного судочинства України, суд   
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09.12.2020 р.  в справі № 280/5000/20 задовольнити частково.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09.12.2020 р.  в справі № 280/5000/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії скасувати.
Ухвалити в справі № 280/5000/20 нове рішення.
Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати  протиправними дії Головного управління Національної поліції в Запорізькій області з відмови у підготовці та направленні до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області подання щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Запорізькій області  підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області подання про призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу  відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 31.05.2021 р. та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.
          Повне судове рішення складено 31.05.2021 р.
   
             Суддя-доповідач                                                                      В.А. Шальєва 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      Н.А. Олефіренко