ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2021 р. 	Справа № 953/1742/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Катунова В.В.
суддів: Ральченка І.М. ,  Чалого І.С. 
за участю секретаря судового засідання  Ігнатьєвої К.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 22.03.2021, суддя Зуб Г.А.,  61168, м. Харків, вул. Валентинівська, 7-Б по справі № 953/1742/21
          за позовом           ОСОБА_1  
          до          поліцейського взводу № 1 роти № 3,батальйону № 4 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Рюмшиної Інни Олегівни      третя особа           Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції 
          про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом до поліцейського взводу № 1 роти № 3,батальйону № 4 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Рюмшиної Інни Олегівни, в якому просив суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №571889 від 15.01.2021 року, передбачене ч.8 ст. 121 КУпАП, а справу закрити, та вирішити питання про розподіл судових витрат.
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 22.03.2021 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його прийняття з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Київського районного суду м. Харкова від 22.03.2021 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.
В обґрунтування вказаних вимог посилається на незаконність оскаржуваної постанови, оскільки підставою для її складання стала інформація, отримана з митної бази, що не передбачено законодавством. Також зазначає, що надана відповідачем до матеріалів справи довідка  про те, що автомобіль АUDІ А4 днз. НОМЕР_1 зареєстрований у республіці Литва, був ввезений на територію України 10.09.2018 громадянином ОСОБА_2 в митному режимі до 1 року, та відеоматеріали не є належним доказом у даних спірних відносинах. Таким чином, позивач вважає, що відсутні докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.8 ст.121 КУпАП.
Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Третьою особою, Управлінням патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Відповідно до ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,  перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що постановою від 15.01.2021 серії ДП18 №571889 поліцейським взводу № 1 роти № 3,батальйону № 4 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Рюмшиною Інною Олегівною позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.8 ст. 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500,00 грн.
Відповідно до змісту постанови, 15.01.2021 року о 18 год. 25 хв., позивач керував ТЗ АUDІ А4 днз. НОМЕР_1 щодо якого порушено обмеження, встановленого Митного кодексу України, а саме порушено строк перебування транспортного засобу в режимі тимчасового ввезення терміном до 1 року, згідно бази ІПНП ТЗ ввезений іншою особою, та передано позивачу, та останній скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.8 ст. 121 КУпАП. 
Позивач не погодився із такою постановою відповідача та оскаржив її до суду.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.8 ст. 121 КУпАП, у зв`язку з чим  дійшов висновку, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення є законною та обґрунтованою.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ст.1 Закону України “Про дорожній рух” від 30.06.1993 №3353-ХІІ (далі - Закон №3353) цей закон регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання.
Стаття 14 Закону №3353 зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Статтею 16 Закону №3353 передбачено, що водій зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, а саме: порушено строки його тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту; транспортний засіб використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні; транспортний засіб передано у володіння, користування або розпорядження особі, яка не ввозила його на митну територію України або не поміщувала в митний режим транзиту.
Згідно з ч.8 ст. 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені МК України, а саме: порушено строки його тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту; транспортний засіб використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні; транспортний засіб передано у володіння, користування або розпорядження особі, яка не ввозила його на митну територію України або не поміщувала в митний режим транзиту, - тягне за собою накладення штрафу на водія в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Частиною першою статті 380 МК України передбачено, що тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року.
Колегія суддів зазначає, що аналіз наведених норм у сукупності та в контексті запровадження заборони керування водієм транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені МК України, та цілей Закону №3353, свідчить, що порушення вказаної заборони, посягає на безпеку дорожнього руху, отже адміністративне правопорушення передбачене ч.8 ст.121 КУпАП є правопорушенням у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Відповідно до ст.23 Закону України “Про Національну поліцію” поліція відповідно до покладених на неї завдань виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.
До основних повноважень поліції входить регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. У випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Згідно з КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245).
Статтею 222 КУпАП передбачено, що органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (частина восьма статті 121).
Таким чином, до компетенції органів Національної поліції належить розгляд справ про порушення правил дорожнього руху, в тому числі за керування водієм транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені МК України, і накладати адміністративні стягнення.
За положеннями статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також засувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Колегією суддів встановлено, що підставою для винесення поліцейським Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції постанови від 15.01.2021 серії ДП18 №571889 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.8 ст. 121 КУпАП було встановлене в діях ОСОБА_1 порушення ст. 380 МК України та ст. 31 Закону №3353, а саме: ТЗ перебуває на території України з порушенням строків перебування в режимі тимчасового ввезення, згідно бази ІПНП ТЗ ввезено 10.09.2018 HANCHAR ARTSEM та передано керування ОСОБА_1 , який не поміщував ТЗ у режим тимчасового ввезення.
Відповідно до наданої до суду довідки (а.с. 37), транспортний засіб автомобіль AUDI А4 д.н.з. НОМЕР_2 ,  зареєстрований в республіці Литва, був ввезений на територію України 10.09.2018 року громадянином ОСОБА_2 в митному режимі до 1 року, через пункт пропуску “Нові-Яриловичі – Нова Гута”.
Отже, зазначені відомості підтверджують встановлені поліцейським під час розгляду адміністративної справи, обставини керування позивачем транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, а саме: порушено строки його тимчасового ввезення, транспортний засіб передано у користування або розпорядження особі, яка не ввозила його на митну територію України.
Пунктом 10 ч.1 ст. 35 Закону України “Про Національну поліцію” передбачено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не помішували в митний режим транзиту, а також у разі, якщо водій порушив правила дорожнього руху України.
Крім того, відповідно до п. 1 ч. 1ст.35 Закону України “Про Національну поліцію” поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.
Враховуючи наведене, колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 був зупинений поліцейським правомірно.
Колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо протиправності не складання відповідачем протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки згідно з ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.
Відповідно до ч. 5ст. 258 КУпАП, оспорювання особою допущеного порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, не покладає на уповноважену особу обов`язку зі складення протоколу про таке правопорушення.
Посилання апелянта на  те, що довідка про надання інформації щодо ввезення на територію України транспортного засобу, є неналежним та недопустимим доказом колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки зазначена довідка містить дані, які відображають обставини ввезення на територію України транспортного засобу AUDI A4 н.з. НОМЕР_2 , саме: VIN код автомобіля - НОМЕР_3 ; країна реєстрації - республіка Литва; дата ввезення на територію України - 10.09.2018; пункт пропуску - “Нові Яриловичі-Нова Гута”; митний режим в який поміщено автомобіль - тимчасове ввезення терміном до 1 року; особа, яка здійснила ввезення транспортного засобу - ОСОБА_2 . 
Таким чином, вищевказаний документ містить всю необхідну інформацію, яка стосується обставин ввезення автомобіля AUDI A4 н.з. НОМЕР_2 на територію України, щодо якого встановлені обмеження, встановлені МК України та є належним доказом у справі, оскільки в даних спірних відносинах з`ясуванню підлягає інформація про обставини ввезення на територію України автомобіля, яким 15.01.2021 керував апелянт. 
Також ст. 25 Закону України “Про Національну поліцію” визначає, що поліція здійснює інформаційно-аналітичну діяльність виключно для реалізації своїх повноважень, визначених цим Законом.
Поліція може створювати власні бази даних, необхідні для забезпечення щоденної діяльності органів (закладів, установ) поліції у сфері трудових, фінансових, управлінських відносин, відносин документообігу, а також міжвідомчі інформаційно-аналітичні системи, необхідні для виконання покладених на неї повноважень.
Стаття 27 цього ж Закону надає поліцейському безпосередній оперативний доступ до інформації та інформаційних ресурсів інших органів державної влади з обов`язковим дотриманням норм Закону України "Про захист персональних даних”.
Отже, працівниками патрульної поліції правомірно було отримано та досліджено відомості, які знаходяться в базах даних державних органів влади і які стосуються обставин ввезення, митного оформлення та перебування на території України транспортних засобів, а доводи ОСОБА_1 стосовно відсутності дати складання довідки про надання інформації є недоцільними, оскільки в ході судового розгляду встановлено, що позивача при розгляді справи 15.01.2021 було повідомлено про використання працівниками патрульної поліції відомостей з бази даних ЄАІС (ІПНП).
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що у постанові від 15.01.2021 року серії ДП18 №571889 відсутнє посилання на будь-які технічні засоби, за допомогою яких здійснено фото- чи відеозапис правопорушення, колегія суддів зазначає про те, що факт керування легковим автомобілем марки АUDІ А4 днз. НОМЕР_1 позивачем не заперечувався ані при прийнятті оскаржуваної постанови, ані при зверненні до суду з позовом, ані при розгляді адміністративної справи в суді апеляційної інстанції. 
Відповідно до ч. 1 статті 78 КАС України обставини скоєння позивачем правопорушення не потребують доказуванню, оскільки відповідач не заперечує сам факт керування 15.01.2021 автомобілем АUDІ А4 днз. НОМЕР_1 .
Отже, відсутність посилання в оскаржуваній постанові на будь-які технічні засоби, за допомогою яких здійснено відеозапис правопорушення, не спростовує фактичні обставини справи та наявність в діях позивача складу правопорушення , передбаченого ст. ч. 8 ст. 121 КУпАП.
Колегія суддів зазначає, що наданий відповідачем до матеріалів справи відеозапис є доказом того, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення позивачу було роз`яснено суть інкримінуємого йому правопорушення та обставини його скоєння, а також доказом того, що провадження у справі про адміністративне правопорушення відбувалось згідно з вимогами та у відповідності до ст.ст.  268, 280 КУпАП.
Доказів, які спростовують факт скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, позивачем не надано.
Колегія суддів відхиляє доводи позивача про порушення процедури розгляду справи, а саме, не роз`яснення інспектором поліції прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки в оскаржуваній постанові наявний особистий підпис позивача про роз`яснення йому вищевказаних прав, передбачених ст.268 КУпАП. 
Отже, вищезазначеними обставинами та наявними в матеріалах справи доказами доведено, що ОСОБА_1 керував легковим автомобілем марки АUDІ А4 днз. НОМЕР_1 зареєстрованим у республіці Литва, який був ввезений на територію України 10.09.2018 громадянином ОСОБА_2 та щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, а саме: порушено строки його тимчасового ввезення та передання у користування особі, яка не ввозила його на митну територію України.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що при розгляді справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необґрунтованість позовних вимог.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За змістом частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається. 
Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Харкова від 22.03.2021 по справі № 953/1742/21  залишити без змін.  
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя 		В.В. Катунов 	
Судді	   	І.М. Ральченко    І.С. Чалий