П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  560/2011/20                        Головуючий суддя 1-ої інстанції - Фелонюк Діана Леонідівна   
Суддя-доповідач -  Капустинський М.М.   
08 квітня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Капустинського М.М. 
суддів:  Смілянця Е. С.  Сапальової Т.В. , 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просив:
- зобов`язати виконати перерахунок з урахуванням індексації мінімальної пенсії з 23 липня 2016 року за правовими наслідками задоволення позову згідно положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій".
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 2016 року йому призначена соціальна пенсія у розмірі 949,00 грн. Проте, він мав право на отримання мінімальної пенсії у розмірі 1130,00 грн. Тобто, відповідачем порушено приписи законодавства, за змістом яких пенсія не може бути нижче мінімальної.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням гарантованих Конституцією України основних прав, свобод та обовязків людини і громадянина в аспекті положень ч. 2-3 ст. 21. Зазначає, що суддя застосувала правила пенсійного забезпечення за реверсивним принципом попри те, що Конституцією України в ч.1 ст.58 гарантовано, ще й за будь-яких обставин, включно з воєнним станом або надзвичайним станом (ст. 64 КУ), незворотність закону/нормативно-правового акту.
Відповідачем у справі надіслано відзив, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги. Вважає, що позивачу правомірно призначена пенсія в порядку та у розмірі, що передбачений Законом №1058-IV з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 26.03.2008 №265 «Деякі питання пенсійного забезпечення громадян» (далі - Постанова №265). Вказує, що позивач на день призначення пенсії набув лише 28 років 9 місяців 28 днів страхового стажу. При цьому, норма статті 28 Закону №1058-IV в редакції Закону №3668-VI чітко встановлює, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, який згідно з Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» №928-VIII від 25.12.2015 становив 1130,00 грн. Згідно з приписами пункту 2 Постанови №265, чинної до 01.10.2017, у разі, коли щомісячний розмір пенсійних виплат не досягає 949 гривень, відповідним особам надається щомісячна адресна допомога у сумі, що не вистачає до зазначеного розміру. Оскільки розрахований розмір пенсії позивача становив 928,21 грн, тобто менше, ніж 949,00 грн., то йому до нього додано 20,79 грн. державної адресної допомоги згідно з Постановою №265. Надалі розмір пенсії позивача переглядався у зв`язку з збільшенням прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність відповідно й розмір пенсії складав з 01.10.2017 - 1373,00 грн.
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується наявними в справі матеріалами, ОСОБА_1 звернувся до Управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому з заявою від 21.07.2016 про призначення пенсії за віком.
Загальний страховий стаж на момент звернення з заявою позивача становив 28 років 9 місяців 28 днів.
За змістом записів трудової книжки ОСОБА_1 , він з 29.11.1991 працює на посаді директора малого приватного підприємства «Владлук».
Згідно з наявним в матеріалах пенсійної справи позивача розрахунком, його заробітна плата за період з 01.01.1991 по 31.12.2003 становила 0,00 грн, а коефіцієнт заробітної плати – 0,00000.
Відповідно до відповіді на запит №137/11 від 21.07.2016, дані на ОСОБА_1 з 01.07.2000 по 30.06.2016 в базі даних персоніфікованого обліку станом на 25.07.2016 - відсутні.
З 23.07.2016 року ОСОБА_1 призначено пенсію за віком відповідно до Закону 1058-IV у розмірі 949,00 грн. (0,00 грн. + 928,21 грн. + 20,79 грн.), при цьому:
0,00 грн - основний розмір пенсії за віком (3263,44 х 0,00000 х 0,28750 х 1,35, де 3263,44 грн - середня заробітна плата в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески за 2015 рік; 0,00000 - коефіцієнт заробітної плати; 0,28750 - коефіцієнт страхового стажу; 1,35 - величина оцінки одного року страхового стажу);
928,21 грн - доплата до прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, які втратили працездатність, станом на 01.05.2016 (1130,00 грн) з врахуванням частини 2 статті 28 Закону 1058-IV, а саме пропорційно наявному страховому стажу, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком - 1130,00 грн. х 345 міс. (28 років 9 місяців)/420 міс (35 років);
20,79 грн. - державна адресна допомога згідно з Постановою №265.
Згідно з розпорядженням на перерахунок пенсії з 01.10.2017, розмір пенсії позивача становив 1373,00 грн.
Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області з заявою від 16.10.2017, яка отримана останнім 17.10.2017 та зареєстрована за вх. №432Л-12, в якій, зокрема, просив перерахувати пенсію, розмір якої не може бути менший, ніж мінімальний.
Листом від 08.11.2017 №432/Л-12 Управління Пенсійного фонду України у місті Хмельницькому надало відповідь на звернення позивача від 17.10.2017, в якій зазначено, що його пенсія призначена відповідно до вимог законодавства, а також надано детальний розрахунок розміру призначеної пенсії.
Позивач, вважаючи, що відповідач неправильно здійснив розрахунок його пенсії, а також не провів індексації, звернувся з позовом до суду.
Відмовляючи  в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачу виплачувалася та виплачується пенсія у розмірі, визначеному законодавством, а тому, немає підстав для здійснення її перерахунку з урахуванням індексації мінімальної пенсії.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України регламентовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Питання, що пов`язані з пенсійним забезпеченням врегульовані Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-1V).
Згідно з положеннями ст. 1 Закону №1058-IV мінімальна пенсія - державна соціальна гарантія, розмір якої визначається цим Законом.
Статтею 8 Закону №1058-IV громадяни України мають право на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Відповідно до частини 1 статті 28 Закону №1058-IV (тут і надалі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі зменшується на розмір зазначеної пенсії.
Частиною 2 статті 28 Закону №1058-IV встановлено, що за наявності страхового стажу меншої тривалості, ніж передбачено частиною першою цієї статті, пенсія за віком встановлюється в розмірі, пропорційному наявному страховому стажу, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком.
Системний аналіз вищезазначених положень дозволяє дійти висновку, що наведеними нормами встановлено право на отримання особою мінімальної пенсії за віком за умови виконання двох умов: досягнення пенсійного віку; наявність необхідного страхового стажу. Поєднання вказаних умов зумовлює об`єктивно обґрунтоване застосування механізму загальнообов`язкового державного пенсійного страхування з позицій настання визначених страхових ризиків (непрацездатність за віком) та економічної забезпеченості функціонування самоврядної солідарної системи фінансування (страхового стажу як періоду (строку) сплати страхових внесків для капіталізації страхової системи).
Недосягнення пенсійного віку зумовлює відмову у призначенні пенсії за відсутністю відповідного права, а наявність страхового стажу меншої тривалості тягне застосування вимог частини 3 статті 28 Закону №1058-IV.
Відповідно до частини 3 статті 28 Закону №1058-IV встановлено, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом. Зазначені положення є достатньо чітко та передбачено сформульовані з позицій забезпечення прав особи та дозволяють їй зробити розумне припущення про наслідки відсутності необхідного страхового стажу щодо подальшого рівня її пенсійного забезпечення, що визначає якість правового регулювання.
З матеріалів справи встановлено, та не спростовано сторонами, що загальний стаж позивача є меншим за необхідні 35 років для отримання мінімального розміру пенсії у розмірі прожиткового мінімуму. Таким чином, слідує, що розрахунок пенсії відповідач зробив пропорційно наявному страховому стажу, а тому, розмір безпосередньо пенсійної виплати є нижчим за прожитковий мінімум.
Відповідно до п. 2 Постанови №265 регламентовано, що у випадку, коли щомісячний розмір пенсійних виплат, державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам, крім осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат, встановлених законодавством, крім пенсій за особливі заслуги перед Україною), не досягає 949 гривень, таким особам надається щомісячна державна адресна допомога у сумі, що не вистачає до зазначеного розміру.
В силу положень Закону №1058-IV та Постанови №265, у разі відсутності необхідного стажу для призначення пенсії у розмірі прожиткового мінімуму (у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років), за рахунок коштів Пенсійного фонду виплачується пенсія, розрахована пропорційно наявному страховому стажу, а щомісячна державна адресна допомога в розмірі, що не вистачає до 949,00 грн, виплачується за рахунок коштів державного бюджету.
Відповідно до матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 призначена та виплачувалася пенсія в порядку та у розмірі, що визначений Законом №1058-IV з урахуванням положень Постанови №265.
Загальний розмір пенсії позивача з 23.07.2016 визначений пропорційно наявному страховому стажу, виходячи з мінімального розміру пенсії та складає 949,00 грн, в тому числі: 0,00 грн - основний розмір пенсії за віком; 928,21 грн - доплата до прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, які втратили працездатність; 20,79 грн - державна адресна допомога.
На виконання вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» №2148-VIII від 03.10.2017 (далі - Закон №2148-VIII) позивачу з 01.10.2017 здійснено перерахунок пенсії із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014-2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2017 №1096 «Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій громадян» внесено зміни до Постанови №265, а саме цифри і слово «949 гривень» замінено словами «прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність».
Водночас, відповідно до п. 4-3 Прикінцевих положень Закону №1058-IV в редакції Закону №2148-VIII, при здійсненні перерахунку пенсій відповідно до абзацу першого цього пункту використовується розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установлений на 1 грудня 2017 року Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік", збільшений на 79 гривень.
Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» №1801-VIII від 21.12.2016 прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність з 01.12.2017 становив 1373,00 грн.
Отже, розмір перерахованої пенсії позивача з 01.10.2017 склав 1373,00 грн (0,00 грн + 928,21 грн + 444,79 грн), де: 
0,00 грн (3764,40 х 0,00000 х 0,28750) – основний розмір пенсії за віком з врахуванням стажу та зарплати, у тому числі: 3764,40 грн – середня заробітна плата в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки; 0,00000 – коефіцієнт заробітної плати; 0,28750 – коефіцієнт страхового стажу із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%;
928,21 грн - доплата до прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, які втратили працездатність, станом на 01.05.2016 (1130,00 грн) з врахуванням частини 2 статті 28 Закону 1058-IV, а саме пропорційно наявному страховому стажу, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком - 1130,00 грн х 345 міс. (28 років 9 місяців)/420 міс (35 років);
444,79 грн – доплата до пенсії відповідно до частини 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону №2148-VIII.
Відповідно до абз. 2 частини 3 статті 42 Закону №1058-IV з 1 січня 2016 року у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, а також у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати, визначеної законом про Державний бюджет України на відповідний рік, підвищується розмір пенсії, обчислений відповідно до статті 28 цього Закону (крім пенсіонерів, які працюють (провадять діяльність, пов`язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування). Перерахунок пенсії проводиться з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму/мінімальної заробітної плати. Пенсіонерам, які працюють (провадять діяльність, пов`язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування), після звільнення з роботи або припинення такої діяльності пенсія перераховується з урахуванням прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність/мінімальної заробітної плати, визначених законом на дату звільнення з роботи або припинення такої діяльності.
З огляду на те, що ОСОБА_1 є працюючим пенсіонером, для розрахунку його пенсії застосовувався прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, станом на 01.05.2016 року  у розмірі 1130,00 грн.
Статтіею 40 Закону №1058-IV визначено, що при обчисленні коефіцієнта заробітної плати (доходу) за періоди сплати страхових внесків за застрахованих осіб.
Так, матеріали пенсійної справи ОСОБА_1 не містять відомостей про його заробітну плату, сплачені страхові внески, що зумовлює визначення коефіцієнта заробітної плати на рівні 0,00000. Таким чином, незалежно від зміни інших складових, які враховуються при визначенні основного розміру пенсії за віком, він становитиме 0,00 грн.
Таким чином, з огляду на те, що розмір страхового стажу позивача є меншим ніж визначено частиною 1 статті 28 Закону №1058-IV, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи та прийнято обґрунтоване рішення щодо відсутності у позивача права на отримання пенсії з 23.07.2016 року у розмірі прожиткового мінімуму. Таким чином, колегія суддів вважає, що пенсія призначена та виплачується відповідачем у відповідності до положень чинного законодавства, а тому відсутні підстави для здійснення її перерахунку з урахуванням індексації мінімальної пенсії.
Переглядаючи правомірність прийнятого судом першої інстанції рішення в частині що стосується порушення відповідачем норм Конституції України, колегія суддів зазначає таке.
Організовуючи в Україні систему соціального захисту, в тому числі, пенсійного забезпечення, держава, діючи в межах допустимого розсуду, заклала основу самоврядності її функціонування (абзац 2 частини 1 статті 58 Закону №1058-IV), що базується на принципах, закріплених у статті 7 Закону №1058- IV, зокрема: заінтересованості кожної працездатної особи у власному матеріальному забезпеченні після виходу на пенсію; рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов`язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування; диференціації розмірів пенсій залежно від тривалості страхового стажу та розміру заробітної плати (доходу).
Сьогоднішній стан системи пенсійного забезпечення, яке здійснюється в межах солідарно-накопичувальної системи загальнообов`язкового державного соціального страхування (першого-другого рівнів), не передбачає прямого взаємозв`язку між розміром сплачених сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що розраховується і сплачується виходячи з нормативного закріплення бази у статті 7 Закону №1058- IV, та розміром пенсійних виплат.
Зважаючи на соціальну солідарність та справедливість у системі соціального захисту, до складу якої входить система пенсійного забезпечення, держава нормативно встановлює передумови щодо визначення пропорційної взаємозалежності між участю особи в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та рівнем її подальшого пенсійного забезпечення за рахунок вказаної системи фінансування пенсій та інших соціальних виплат.
Стаття 46 Конституції України дослівно визначає гарантію, за якою «пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом». Вказане положення повторюється у частині 2 статті 7 Закону №1058-IV.
Їх застосування у комплексному підході до аналізу системи соціального забезпечення в Україні визначає необхідність сукупного забезпечення державою рівня життя, не нижчого від прожиткового мінімуму, як через систему пенсійних так і інших соціальних виплат («пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування»), а отже, як за рахунок солідарно-накопичувальної системи, так і коштів Державного бюджету України, в рамках виконання конституційних зобов`язань перед особою.
З огляду на зазначене слідує, що законодавством відмежовано поняття «пенсійні виплати» від інших соціальних виплат (допомоги, доплати, надбавки та підвищення до зазначених виплат), виходячи з того, за рахунок яких коштів вони виплачуються (або з коштів Пенсійного фонду України Накопичувального пенсійного фонду, який формується за рахунок пенсійних внесків, сплачених учасниками накопичувальної системи пенсійного страхування, або за рахунок Державного бюджету України). Відповідно, від цього залежить, який орган є відповідальним за виплату.
Держава взяла на себе зобов`язання створити альтернативні компенсаторні механізми забезпечення достатнього рівня життя за рахунок системи гарантування права на соціальний захист на рівні, не нижчому від прожиткового мінімуму, встановленого законом, шляхом виплати додаткових соціальних допомог, надання безоплатно соціальних послуг, безоплатного або з істотною знижкою отримання права на медичне забезпечення та придбання лікарських засобів, компенсації соціальних витрат тощо, а тому оцінка не може ґрунтуватися лише на підході порівняння абсолютного значення розміру конкретної пенсійної виплати, оскільки в межах реалізації соціальних прав, особа користується і іншими видами допомоги від держави.
Так, на виконання своїх зобов`язань у сфері соціального захисту на рівні не нижчому від прожиткового мінімуму, державою унормовано здійснення соціальних виплат на підставі Постанови №265, Закону України від 18.05.2004 № 1727-IV «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», Закону України від 01.06.2000 № 1768-III «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» тощо.
З огляду на вищезазначене слідує, що своїй сукупності вказані норми матеріального права не суперечать один одному та статті 46 Конституції України, і лише свідчать про право позивача звернутися до відповідного органу соціального захисту населення для отримання державної соціальної допомоги, яка б забезпечила його рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого Законами про Держбюджет України на відповідний рік.
Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 26.02.2020 у справі №452/2894/16-а, від 26.05.2020 у справі №591/2901/16-а.
В силу вищезазначеного колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні задоволення позовних вимог в цій частині.
Відповідно до ч.1-3 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315,316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

          
Головуючий	 	 	Капустинський М.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Смілянець Е. С.    Сапальова Т.В.