ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

22 квітня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/8432/20	

головуючий суддя І інстанції – Ніколайчук С.В.

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді (доповідача) Іванова С.М.,
                               суддів:  Панченко О.М., Чередниченка В.Є.,     
за участю секретаря судового засідання: Чорнова Є.С. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу   Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.10.2020 року в адміністративній справі №160/8432/20 за позовом   ОСОБА_1  до  Головного  управління Національної поліції в Дніпропетровській області    про скасування наказу, поновлення на посаді,- 

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до Головного  управління Національної поліції в Дніпропетровській області, в якому просив:
-     визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській № 1976 від 26.04.2018 року в частині накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції на начальника 6-го міжрайонного відділу управління протидії наркозлочинності ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_1 ;
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області "По особовому складу'" № 124 о/с від 07.05.2017 року в частині звільнення капітана поліції ОСОБА_1 начальника 6-го міжрайонного відділу управління протидії наркозлочинності ГУНП в Дніпропетровській області;
- поновити на посаді начальника 6-го міжрайонного відділу управління протидії наркозлочинності ГУНП     в     Дніпропетровській     області ОСОБА_1 ;
- стягнути з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 29.03.2018 року по день поновлення на службі.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.10.2020 року адміністративний позов ОСОБА_1  було задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській № 1976 від 26.04.2018 року в частині накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції на начальника 6-го міжрайонного відділу управління протидії наркозлочинності ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_1 .
Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області "По особовому складу'" № 124 о/с від 07.05.2017 року в частині звільнення капітана поліції ОСОБА_1 начальника 6-го міжрайонного відділу управління протидії наркозлочинності ГУНП в Дніпропетровській області.
Поновлено на посаді начальника 6-го міжрайонного відділу управління протидії наркозлочинності ГУНП  в Дніпропетровській         області ОСОБА_1 .
Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 06.07.2020 року по 29.10.2020 року у сумі 22 381,30 грн.
Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на посаді.
В решті позову було відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області, звернулось з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати вищезазначене рішення, як незаконне та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що з огляду на вчинений позивачем дисциплінарний проступок, спірні накази про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності були прийняті правомірно. Зауважено про пропуск позивачем строку щвернення до суду, визначеного ч. 5 ст. 122 КАС України.
ОСОБА_1  було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції, останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Представник відповідача в судовому засіданні просив задовольнити вимоги апеляційної скарги на підставах, що в ній зазначені, та скасувати рішення суду першої інстанції і прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Позивач в судовому засіданні заперечував відносно задоволення апеляційної скарги, зазначаючи, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому підлягає залишенню без змін.
Заслухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга  підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Як було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України з 07.08.2006 року по 06.11.2015 року.
Відповідно до наказу НП України від 07.11.2015 року був прийнятий на службу в Національну поліцію України.
Позивач проходив службу у званні капітана поліції на посаді начальника 6-го міжрайонного відділу управління протидії наркозлочинності ГУНП в Дніпропетровській області.
10.10.2017 року військовою прокуратурою Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України було відкрито кримінальне провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 42017040010000319, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 1, ч. 2 ст. 307, ч.4 ст. 28 ч. 2 ст.342, ст.348, ч. 1 ст. 263, ч. 1, 2 ст. 369 КК України.
28.03.2018 року ОСОБА_1 затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст.255, ч.1, 2 ст. 369 КК України.
29.03.2018 року позивачу повідомлено про підозру. 06 липня 2020 року на підставі ухвали Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01.07.2020 року ОСОБА_1 було звільнено з під варти у зв`язку з внесенням застави.
На підставі наказу ГУНП від 30.03.2018 року №1514 та Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 12.03.2013 року №230, призначено та проведено службове розслідування за фактом затримання 28.03.2018 року посадовими особами військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України у рамках кримінального провадження № 42017040010000319, відкритого 10.10.2017 за ч. 1 ст. 255, ч. 1, 2 ст. 369 КК України, начальника 6-го міжрайонного відділу управління протидії наркозлочинності ГУНП капітана поліції ОСОБА_1 .
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30.03.2018 року у справі № 201/3338/18 до позивача застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Дніпропетровської установи виконання покарань № 4 з правом внесення застави у розмірі 5 100 000 гривень.
30.03.2018 року в умовах слідчого ізолятору, у зв`язку з проведенням службового розслідування від ОСОБА_1 відбиралися пояснення, однак останній відмовився від їх надання на підставі ст. 63 Конституції України.
26.04.2018 року п. 1 наказу № 1976 начальника Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області “Про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника 6-го міжрайонного відділу управління протидії наркозлочинності ГУНП капітана поліції ОСОБА_1 ” на позивача - начальника 6-го міжрайонного відділу управління протидії наркозлочинності ГУНП капітана поліції ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції за порушення службової дисципліни, ст. 7, 8 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх орав України, п.1 ч.1 ст. 18 ЗУ “Про національну поліцію”, Присяги працівника поліції, абзацу 1, 2 пункту 1 розділу II, абзацу 1 пункту 3 розділу V Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 року №1179, що виразилося у недотриманні принципів діяльності поліцейського та вчиненні дій не сумісних з вимогами, що пред`являються до професійно-етичних якостей поліцейських.
Відповідно до наказу начальника Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 07.05.2018 року №124 о/с позивача -  начальника 6-го міжрайонного відділу управління протидії наркозлочинності ГУНП капітана поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби за пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України “Про Національну поліцію” (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби).
Вишевказані накази направлялися на адресу реєстрації місця проживання позивача, що підтверджується листами відповідача від 07.05.2018 року № 18/1-2172 та від 10.05.2018 № 18/1-2192.
Не погодившись з правомірністю прийняття наведених наказів, позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.
Вирішуючи спір між сторонами та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що висновки, які викладені в службовому розслідуванні зроблені передчасно, з порушенням норм матеріального права та є протиправними, а тому спірні накази слід визнати протиправними та скасувати. При цьому, суд задовольнив клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду, посилаючись на те, що позивачем вчинялись всі дії для відновлення порушеного права.
Суд апеляційної інстанції не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч. ч. 1, 2, 5 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Приписами ч. ч 1, 2, 3 ст. 123 КАС України визначено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Зі змісту зазначених правових приписів вбачається, що загальний строк для звернення до суду з адміністративним позовом становить шість місяців, однак у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, останній становить один місяць та починає обчислюватись з моменту, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Встановлення факту пропуску позивачем строку звернення до суду після відкриття провадження у справі і не заявлення відповідного клопотання про його поновлення або визнання неповажними причини такого пропуску, - є підставою для залишення позову без розгляду.
Початок місячного строку визначено альтернативно - це день коли особа 1) дізналась або 2) повинна була дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Зазвичай, ці два моменти збігаються, але це не обов`язково. Тому при визначенні початку цього строку передусім до уваги береться момент, коли особа фактично дізналась про наявність відповідного порушення. Йдеться не про те, коли особа з`ясувала  для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням, а про те, коли вона дізналась про рішення, дії чи бездіяльність.
Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.02.2021 року (справа № 800/30/17 (99901/328/18) зауважила, що вжиття конструкції "повинна була дізнатися" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися. Не знання про порушення через байдужість до своїх прав, не бажання дізнатися або певна бездіяльність щодо цього не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Також, відповідно до частин 1, 2 статті 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (ратифіковано Україною 17 липня 1997 року) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Таким чином, особі гарантується право на звернення до суду.
Водночас, як зазначив Європейський Суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності справи від 30.08.2006 (справа «Каменівська проти України»), «право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду ..., не є абсолютним; воно може бути обмеженим ... Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані...».
Отже, законодавцем, встановленими строками, обмежено звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Такі строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними, вони покликані забезпечити юридичну визначеність у публічно-правових відносинах.
Як свідчать встановлені обставини справи, предметом даного спору виступає визнання протиправними та скасування наказу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській № 1976 від 26.04.2018 року в частині накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції на начальника 6-го міжрайонного відділу управління протидії наркозлочинності ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_1 та наказу  № 124 о/с від 07.05.2018 року "По особовому складу'"  в частині звільнення капітана поліції ОСОБА_1 начальника 6-го міжрайонного відділу управління протидії наркозлочинності ГУНП в Дніпропетровській області.
Отже, з огляду на вказані обставини справи, строк на подання адміністративного позову у даній справі становить становить один місяць з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про їх прийняття.
В свою чергу, з матеріалів справи вбачається, що у період з 28.03.2018 року по 06.07.2020 року позивач перебував під вартою в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» (т. 1, а.с.  52).
Відповідно до ухвали Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17.01.2019 року по справі № 202/7100/18  клопотання прокурора було задоволено та продовжено застосування обвинуваченому ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 16 березня 2019 року, включно, залишивши без змін раніше визначений судом розмір застави і обсяг пов`язаних з її внесенням обов`язків.
В наведеній ухвалі судом було зазначено, що   ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Павлограда, Дніпропетровської області, громадянин України, українець, з повною вищою освітою, колишній начальник 6-го міжрайонного відділу Управління протидії наркозлочинності Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, капітан поліції, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий.
Наведена інформація відносно звільнення позивача також була зазначена в ухвалі Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17.01.2019 року по справі № 202/7100/18.  
Отже, зі змісту зазначених ухвал вбачається, що ще на початку 2019 року позивач був обізнаний про факт свого звільнення з органів внутрішніх справ ( з огляду на зазначення «колишній начальник 6-го міжрайонного відділу Управління протидії наркозлочинності Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області»), а відтак місячний строк звернення до суду підлягав обчисленню, саме  з вказаного часу.
Поряд з вказаним, в судовому засіданні, що відбулось 22.04.2021 року, позивач пояснив, що дійсно був обізнаний про факт свого звільнення починаючи з початку 2019 року, однак правом на оскарження не скористався, тому як не був обізнаний зі змістом спірних наказів та мав лише захисника, призначеного державою.
В свою чергу, відповідно до конверту, яким адміністративний позов був надісланий до суду першої інстанції, останній було подано до відділу поштового зв`язку 21.07.2020 року, тобто з пропуском місячного строку звернення до суду, визначеного ч. 5 ст. 122 КАС України.
При цьому, що стосується посилань позивача на неможливість своєчасного звернення до суду протягом тридцятиденного строку з дня, коли він дізнався про факт прийняття спірних наказів, оскільки останній перебував під вартою та не міг ознайомитись з їх змістом, то колегія суддів апеляційного суду вважає вказані доводи безпідставними, оскільки відповідно до приписів ст. 122 КАС України, строк звернення до суду підлягає обчисленню саме з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про їх прийняття і, ні наявність кримінального провадження, ні перебування під вартою, не униможливлюють звернення позивача до суду за захистом своїх прав, як самостійно так і через представника у встановлений законом строк.  
Відтак, позивач не був позбавлений звернутись до суду у встановлені ч. 5 ст. 122 КАС України строки, застосувавши при цьому процесуальні можливості та важелі, визначені ст.ст. 55, 80, 114, ч. 6 ст. 126, ч. 2 ст. 160, ч. 5, 7 ст. 161, ч. 3 ст. 194, ст. 195 КАС України, однак останнім була допущена певна бездіяльність щодо користування своїми правами, визначеними процесуальним законом.
Інших доказів або пояснень, які б підтверджували поважність причин пропуску строку зверненя до суду, в судовому засіданні не встановлено та матеріали справи не містять.
Відтак, проаналізувавши обставини справи у сукупності, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що позивачем було пропущено строк звернення до суду, а поважні причини пропуску такого звернення відсутні, у зв`язку з чим поданий адміністративний позов підлягає залишенню без розгляду.
Відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України, якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Згідно п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.
Таким чином, з огляду на наведені обставини, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про залишення адміністративного позову без розгляду.
Згідно ч. 1 ст. 319 КАС України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 315, ст. 319, КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області – задовольнити частково. 
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.10.2020 року в адміністративній справі №160/8432/20  – скасувати та прийняти нову постанову.
Адміністративний позов ОСОБА_1 – залишити без розгляду.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий - суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      О.М. Панченко 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко