Постанова
Іменем України
 
26 травня 2021 року
м. Київ 
 
справа № 705/5748/14-ц
провадження № 61-18840св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Крата В. І. (суддя-доповідач),
суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Русинчука М. М., Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
позивач - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Централ Фінанс», відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Ресторан «Умань»,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 лютого 2016 року в складі судді: Кімстачова О. С., та постанову Черкаського апеляційного суду від 05 листопада 2020 року в складі колегії суддів: Бондаренка С. І., Храпка В. Д., Новікова О. М.,
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
 
У вересні 2014 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки.
 
Позовні вимоги мотивовані тим, що 29 травня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту № 11160493000. Відповідно до умов кредитного договору банк надав ОСОБА_3 кредит (грошові кошти) в іноземній валюті у сумі 98 300 дол. США, який він зобов`язався повернути у повному обсязі не пізніше 28 травня 2018 року та сплачувати проценти у розмірі 13% річних за користування кредитом протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредитних коштів. 
 
Для забезпечення виконання зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту № 11160493000 від 29 травня 2007 року, між АКІБ «УкрСиббанк», і ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки, відповідно до якого відповідачі передали в іпотеку наступне майно: будинок АДРЕСА_1 , яке належить їм на праві власності.
 
ОСОБА_3 порушив прийняті на себе договірні зобов`язання, оскільки не здійснював платежі в рахунок погашення кредиту та нарахованих по ньому відсотків. Станом на 01 вересня 2014 року заборгованість щодо повернення кредитних коштів, процентів за користування кредитом та пені становить 46 900,22 дол. США, що за курсом Національного банку України станом на 01 вересня 2014 року дорівнює 615 054,75 грн, з яких: 
43 675,51 дол. США (згідно курсу Національного банку України станом на 01 вересня 2014 року - 572 765,53 грн) - кредитна заборгованість;
3 027,54 дол. США (згідно курсу Національного банку України станом на 01 вересня 2014 року - 39 703,50 грн) - заборгованість по процентах;
126,03 дол. США (згідно курсу Національного банку України станом на 01 вересня 2014 року - 1 652,78 грн) - пеня за прострочення сплати по кредиту;
71,14 дол. США (згідно курсу Національного банку України станом на 01 вересня 2014 року - 932,94 грн) - пеня за прострочення сплати процентів.
 
Банк просив:
ухвалити рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме нежиле приміщення, магазин, розташований за адресою АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 та ОСОБА_4 для задоволення вимог ПАТ «УкрСиббанк», що виникли на підставі договору про надання споживчого кредиту № 11160493000 від 29 травня 2007 року в розмірі 46 900,22 дол. США, що за курсом Національного банку України станом на 01 вересня 2014 року дорівнює 615 054,75 грн;
встановити спосіб реалізації нерухомого майна шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ «УкрСиббанк» з укладенням від імені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ «УкрСиббанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу іпотеки;
стягнути сплачений судовий збір.
 
Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції
 
Заочним рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 лютого 2016 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено.
 
Звернуто стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості в загальній сумі 46 900,22 дол. США, що за курсом НБУ станом на 01 вересня 2014 року становить 615 054,75 грн за договором про надання споживчого кредиту № 11160493000 від 29 травня 2007 року, а саме: на будинок АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно САА 924588 від 12 травня 2003 року. 
 
Встановлено спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом продажу вказаного нерухомого майна (на підставі договору іпотеки від 29 травня 2007 року, посвідченого державним  нотаріусом Уманської державної нотаріальної контори Дашицькою Л. Л., в реєстрі № 3-724) ПАТ «УкрСиббанк» (код ЄДР 09807750) з укладанням від імені ОСОБА_3 і ОСОБА_4 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ «УкрСиббанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.
 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, щоміж позивачем та відповідачами ОСОБА_3 існують грошові зобов`язання, що виникли на підставі договору про надання споживчого кредиту № 11160493000 від 29 травня 2007 року. Відповідач ОСОБА_3 не виконав належним чином і в установлений строк свої зобов`язання за вказаним договором щодо своєчасного та у повному обсязі повернення суми кредиту, нарахованих процентів, пені за користування кредитом. Згідно з договором іпотеки від 29 травня 2007 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (іпотекодавці) з метою забезпечення належного виконання позичальником ОСОБА_3 його зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту № 11160493000 від 29 травня 2007 року, передали в іпотеку предмет іпотеки: будинок АДРЕСА_1 , який належить на праві спільної часткової власності. Відповідно до вимог договору іпотеки, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором у цілому або в частині.
 
Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області в складі судді: Годік Л. С. від 09 червня 2020 року поновлено ОСОБА_2 строк на подання заяви про перегляд заочного рішення. Заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення у цивільній справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про звернення стягнення на предмет іпотеки залишено без задоволення.
 
Ухвала мотивована тим, що в заочному рішенні суду зазначено мотиви та підстави за яких суд прийшов до переконання про обґрунтованість вимог позивача, наведені в заяві про перегляд заочного рішення відповідачем доводи не спростовують висновків суду та не можуть бути підставою для перегляду судового рішення.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Черкаського апеляційного суду від 05 листопада 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.
 
Змінено резолютивну частину заочного рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 лютого 2016 року та викладено абзац другий її в наступній редакції:
В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 29 травня 2007 року №11160493000 станом 1 вересня 2014 року в розмірі 46 900.22 дол. США, що за курсом НБУ станом на 01 вересня 2014 року дорівнює 615 054,75 грн, та складається з:
43 675,51 дол. США (згідно курсу Національного банку України станом 01 вересня 2014 року - 572 765,53 грн) - тіло кредиту;
3 027.54 дол. США (згідно курсу Національного банку України станом 01 вересня 2014 року - 39 703,50 грн) - заборгованість по процентах;
1 652,78 грн- пеня за прострочення сплати по кредиту;
932,94 грн - пеня за прострочення сплати процентів,
звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме нежиле приміщення, магазин, загальною площею 88,9 квадратних метрів, розташований за адресою АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_3 ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно САА 924588 від 12 травня 2003 року.
 
Встановлено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу ПАТ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Централ Фінанс» від свого імені будь-якій особі-покупцеві у порядку встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку».
 
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права продажу іпотекодержателем предмету іпотеки в порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку» можливе лише за умови, що сторони договору іпотеки не передбачили цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, яке прирівнюється до такого договору за юридичними наслідками. Якщо ж сторони договору іпотеки передбачили такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя продати предмет в порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку» є неналежним способом захисту. 
 
Апеляційний суд вказав, що позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку», однак при цьому просив встановити спосіб реалізації нерухомого майна шляхом надання іпотекодержателю права укладати від імені іпотекодавців договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, у зв`язку з цим, колегія суддів приходить до висновку про неправильне застосування судом першої інстанції положення статті 38 Закону України «Про іпотеку», оскільки зазначеною правовою нормою передбачено можливість укладення договору купівлі-продажу іпотекодержателем від свого імені. Разом з тим, вказана обставина не може бути підставою для відмови в позові, оскільки у статті 33 Закону України «Про іпотеку» та статті 589 ЦК України ідеться про право іпотекодержателя на звернення стягнення, а за обставинами справи така вимога підлягає задоволенню. Спосіб же реалізації є однією із обов`язкових вимог до рішення суду, а відтак він визначається судом. Тому рішення місцевого суду в частині визначеного способу реалізації предмету іпотеки підлягає зміні.
 
Аргументи учасників справи
 
У грудні 2020 року ОСОБА_5 засобами поштового зв`язку подала касаційну скаргу на заочне рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 лютого 2016 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 05 листопада 2020 року, в якій просила: скасувати оскаржені судові рішення; постановити нове рішення про відмову в позові; судові витрати покласти на позивача.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що позивач як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини на які він посилається як на підставу своїх вимог, зокрема щодо виникнення договірних правовідносин позики між сторонами на підставі договору банківського кредиту та не виконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, подавши суду відповідний оригінал договору банківського кредиту або ж його належним чином завірену копію, а також документ, що підтверджує факт передачу грошових коштів відповідачеві, оскільки обов`язок подання доказів покладається на сторін. Постановляючи своє рішення суд апеляційної інстанції не врахував висновки Верховного Суду щодо застосування норми права щодо визначення доказів відповідно до яких встановлюється (визначається) заборгованість за кредитним договором. Суд апеляційної інстанції в оскарженій постанові застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду: від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц, від 29 травня 2019 року у справі № 539/1582/16-ц.
 
У травні 2021 року ТОВ «Фінансова компанія «Централ Фінанс» подало відзив на касаційну скаргу, підписаний представником ОСОБА_6 в якому просить закрити касаційне провадження. 
 
Вказує, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року в справі № 373/1281/16-ц (провадження № 14-128цс18) зазначено, що «під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин». У даній справі ПАТ «Укрсиббанк» звернулося з позовом до ОСОБА_7 , ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Обставини справи, встановлені оскарженою постановою Черкаського апеляційного суду від 05 листопада 2020 року: згідно з умовами кредитного договору кредит надається в іноземній валюті шляхом безготівкового зарахування коштів на поточний рахунок позичальника ОСОБА_7 ; доведеність обставини отримання позичальником грошових коштів, передбачених кредитним договором, з огляду на те, що позичальник за кредитним договором ОСОБА_7 у ході судового розгляду не заперечував факт укладання договору та отримання грошових коштів від позивача і рішення суду не оскаржував; відсутні докази того, що позичальником було оспорено кредитний договір, в порядку визначеному в частині першій статті 1051 ЦК України, відповідно до якої позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором; матеріали справи містять докази, які підтверджують, визнання ОСОБА_7 отримання кредиту. У справі № 161/16891/15-ц (провадження № 61-517св18) позивач пред`явив вимогу про стягнення заборгованості за кредитним договором. Встановлені фактичні обставини: позивач не довів належними та допустимими доказами наявність у відповідача заборгованості у розмірі, вказаному у розрахунку, з огляду на те, що на вимогу суду банк не надав оригіналів кредитних договорів за 2006, 2009 роки, оригіналу Генеральної угоди від 09 серпня 2012 року, виписки з особового рахунку відповідача, тоді як законний представник відповідача заперечував підписання відповідачем Генеральної угоди та не здійснення ним платежів за договором. У справі № 539/1582/16-ц (провадження № 61-33362св18) позивач пред`явив вимогу про стягнення заборгованості за кредитним договором. Встановлені фактичні обставини: недоведеність позивачем обставини надання позичальнику кредитних коштів в іноземній валюті шляхом надання їх готівкою через касу банку, за відсутності доказів про розмір заборгованості за кредитним договором. Таким чином, висновки щодо застосування норми права, які викладені у постановах Верховного Суду в справі № 161/16891/15-ц (провадження № 61-517св18), в справі № 539/1582/16-ц (провадження № 61-33362св18) та на які посилається ОСОБА_5 у касаційній скарзі, стосуються правовідносин, які не є подібними до правовідносин у даній справі.
 
Рух справи
 
Ухвалою Верховного Суду від 23 квітня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 лютого 2016 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 05 листопада 2020 року в частині підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктом 2 частини другої статті 389 ЦПК України повернуто.
 
Ухвалою Верховного Суду від 23 квітня 2021 рокувідкрито касаційне провадження у справі в частині підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Ухвалою Верховного Суду від 19 травня 2021 року справу призначено до судового розгляду.
 
Межі та підстави касаційного перегляду
 
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України). 
 
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
 
В ухвалі Верховного Суду від 23 квітня 2021 року зазначено, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження: суд апеляційної інстанції в оскарженій постанові застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду: від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц, від 29 травня 2019 року у справі № 539/1582/16-ц.
 
Фактичні обставини
 
Суди встановили, що 29 травня 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту № 11160493000.
 
Відповідно до умов договору про надання споживчого кредиту, а саме пункту 1.1, банк зобов`язується надати позичальнику, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит у формі поновлювальної кредитної лінії, що дорівнює 98 300,00 доларів США та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим договором.
 
Між ПАТ «УкрСиббанк» з однієї сторони та ОСОБА_4 , ОСОБА_3 з іншої, було укладено договір іпотеки від 29 травня 2007 року, який було посвідчено державним нотаріусом Уманської міської нотаріальної контори Дашицькою Л. Л., в якому сторони визначили, що:
у випадку невиконання позичальником положень договору споживчого кредиту іпотекодержатель має право отримувати задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки переважно перед іншими кредиторами в повному обсязі вимог, включаючи основну суму боргу, проценти за користуванням кредитом, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання, включаючи пеню та інші штрафні санкції, а також видатки, по зверненню стягнення на предмет іпотеки та його реалізацію (пункт 1.4 договору іпотеки);
іпотекодержатель має право на задоволення своїх вимог за договором та за кредитним договором, яке виникає у іпотекодержателя у випадку невиконання (або часткового невиконання) позичальником та/або іпотекодавцем своїх зобов`язань перед іпотекодержателем за кредитним договором та в інших випадках, передбачених договором, в тому числі при простроченні належного платежу та згідно з розділом 4 цього Договору (пункт 5.1 договору іпотеки);
задоволення вимог іпотекодержателя здійснюється: шляхом добровільної передачі предмету іпотеки у власність іпотекодержателя; шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (пункт 5.2 Договору іпотеки);
звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за рішенням суду, чи на підставі виконавчого напису нотаріуса після невиконання Іпотекодавцем у 30-денний строк вимоги, згідно до повідомлення, надісланого у порядку статті 35 Закону України «Про іпотеку». Реалізація предмету іпотеки, на який звернуто стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не буде встановлено цим Договором (пункт 5.4, підпункт 5.4.1 договору іпотеки);
 
ПАТ «УкрСиббанк» 30 липня 2014 року звернулось до ОСОБА_3 з вимогою вих. № 30-11/14871 про усунення порушень кредитного договору, а саме погашення заборгованості протягом 31 календарного дня, з дати одержання такої вимоги. Посилаючись на розділ 11 Кредитного договору позивач також зазначив про визнання терміну повернення кредиту таким, що настав та вимагав від позичальника достроково повернути всю суму кредиту та повної сплати за кредит.
 
Банком 30 липня 2014 року було направлено    ОСОБА_4 в порядку статті 35 Закону України «Про іпотеку» вимогу вих. № 30-11/14870, з пропозицією усунути порушення Кредитного договору протягом 30 днів з моменту отримання цієї вимоги, оскільки іпотекодавці відповідають перед банком в тому числі й за повернення основної суми боргу, процентів за використання кредитних коштів, відшкодування можливих збитків, за сплату пені, інших штрафних санкцій предметом іпотеки.
 
Позиція Верховного Суду
 
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
 
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
 
Згідно частини першої частини першої статті 11 ЦПК України (в редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
 
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2021 року по справі № 1505/414/2012 (провадження № 61-20213св18) зроблено висновок, що «законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання. Системний аналіз положень статей 33, 36-39 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, яка діяла на час укладення іпотечного договору) дає підстави для висновку про те, що законодавець визначив три способи захисту на задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових - на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Умовами договору іпотеки від 23 січня 2008 року сторони узгодили, що звернення стягнення здійснюється на підставі: або рішення суду, або виконавчого напису нотаріуса, або застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, або за договором між Іпотекодавцем та Іпотекодержателем про задоволення вимог Іпотекодержателя. В пункті 6.2 договору іпотеки зазначено, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки будь-яким способом, не забороненим законодавством, в тому числі на підставі виконавчого напису нотаріуса або рішення господарського суду у встановленому чинним законодавством України та цим договором порядку, в тому числі відповідності до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, яка діяла на час ухвалення рішення судом першої інстанції) у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Згідно із частиною другою статті 11 ЦПК України, в редакції на час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Звертаючись до суду з даним позовом з урахуванням уточнень позовних вимог, АТ «Ощадбанк» не зазначив конкретний зміст позовних вимог, спосіб захисту, який просив визначити в рішенні. Отже, колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про те, що у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в частині звернення стягнення на предмет іпотеки».
 
В частині п`ятій статті 38 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця.
 
У справі, що переглядається:
в договорі іпотеки встановлено тільки застереження про добровільну передачу предмета іпотеки у власність банку (пункт 5.3.1 договору іпотеки) та договором не визначено можливості продажу предмета іпотеки від імені іпотекодавців;
банк пред`явив позов про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмету іпотеки ПАТ «УкрСиббанк» з укладенням від імені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем. Закон не передбачає такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як продаж предмета іпотеки від імені іпотекодавців;
            банк не просив звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмету іпотеки ПАТ «УкрСиббанк» від свого імені;
            за таких обставин підстави для задоволення позов про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмету іпотеки ПАТ «УкрСиббанк» з укладенням від імені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем відсутні. Тому судові рішення слід скасувати та в задоволенні позову відмовити.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина третя статті 400 ЦПК України).
 
З урахуванням необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2021 року по справі № 1505/414/2012 (провадження № 61-20213св18) колегія суддів вважає, що: оскаржені судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що: касаційну скаргу слід задовольнити; оскаржені рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову; відмовити в задоволенні клопотання ТОВ «Фінансова компанія «Централ Фінанс», яке підписане представником Мельником О. Ю., про закриття касаційного провадження.
 
ОСОБА_5 сплатила судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 7 308,00 грн, 420,40 грн за перегляд заочного рішення, 5 481,00 за подання апеляційної скарги. Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, то зазначені судові витрати покладаються на ТОВ «Фінансова компанія «Централ Фінанс».
 
Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
У задоволенні клопотання товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Централ Фінанс», підписаного представником Мельником Олександром Юрійовичем, про закриття касаційного провадження відмовити.
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.
 
Заочне рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 лютого 2016 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 05 листопада 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення.
 
У задоволенні позову публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Централ Фінанс», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Ресторан «Умань», про звернення стягнення на предмет іпотеки продажу предмету іпотеки з укладенням від імені ОСОБА_1 , ОСОБА_2 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем відмовити.
 
З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції заочне рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 лютого 2016 року та постанова Черкаського апеляційного суду від 05 листопада 2020 року втрачають законну силу і подальшому виконанню не підлягають.
 
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Централ Фінанс» на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 13 209,40 грн за подання касаційної скарги, заяви про перегляд заочного рішення та за подання апеляційної скарги.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                     В. І. Крат
 
Судді:                                                                                              Н. О. Антоненко
 
І. О. Дундар
 
                                                                                                        М. М. Русинчук
 
М. Ю. Тітов