ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

«24» травня 2021 року

м. Харків

справа № 636/4259/20

провадження № 22ц/818/3226/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого -         Бурлака І.В. (суддя-доповідач),
суддів -         Котелевець А.В., Хорошевського О.М.
за участю секретаря – Дмитренко А.Ю.
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 , представник позивача – ОСОБА_2 
відповідач – Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова, представниця відповідача – Харченко В.Є. 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 23 лютого 2021 року в складі судді Гуменного З.І.
в с т а н о в и в:
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків про зобов`язання вчинити певні дії.

Позовна заява мотивована тим, що він є військовослужбовцем, проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , має вислугу на військовій службі більше 20 років.

Вказав, що з 16 жовтня 2013 року він разом з родиною постійно проживає і зареєстрований у службовій квартирі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова за адресою: АДРЕСА_1 житловою площею 29,8 кв м, до якої він вселився на підставі ордера № 015358 від 23 вересня 2013 року, виданого виконавчим комітетом Чугуївської міської ради.

Зазначив, що на засіданні житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 12 грудня 2019 року вирішено зняти статус «службове житло» з вказаної квартири, яку він з родиною займає. Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 12 грудня 2019 року затверджено протокол житлової комісії військової частини та надано йому постійну житлову площу шляхом виключення її з числа службової.

Вказав, що він звернувся до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова із заявою щодо виключення житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , з числа службових, однак, отримав відмову, обґрунтовану тим, що заступником Міністра оборони України Марценюком О. прийнято рішення № 19360/з/1-2019 від 09 квітня 2020 року з питання забезпечення постійним житлом шляхом виключення займаного житла із числа службових, згідно якого воно розглядається для осіб, які звільнені з військової служби в запас або у відставку до 01 квітня 2020 року. Оскільки на теперішній час він проходить дійсну військову службу, відповідач не вбачає підстав для розгляду питання щодо забезпечення його постійним житлом шляхом виключення займаного житла із числа службових.

Посилався на те, що ним дотримано всі умови, що визначені чинним законодавством, зокрема, на цей час він є військовослужбовцем, перебуває на військовій службі, має календарну вислугу більше 20 років, перебуває на квартирному обліку в Квартирно-експлуатаційному відділі м. Харкова, але постійного житла до цього часу не отримав. 

Зазначив, що, не подаючи клопотання про розгляд питання про виключення житла з числа службового, Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова порушує його конституційні права на житло та передбачені законом гарантії.

Крім того, чинним законодавством не передбачено підстав для відмови у поданні клопотання про виключення житлового приміщення з числа службового до виконавчого органу відповідної ради. 

Внаслідок бездіяльності відповідача він фактично позбавлений можливості реалізувати свої права на житло.

Просив визнати на ним право на виключення з числа службового житла квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язати Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова Міністерства оборони України подати до Чугуївської міської ради Харківської області клопотання з належними документами про виключення з числа службового житла двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , житловою площею 29,8 кв м.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 23 лютого 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 – задоволено; визнано за ОСОБА_1 право на виключення з числа службових Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова квартири АДРЕСА_2 для забезпечення його сім`ї постійним житлом; зобов`язано Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова подати до Чугуївської міської ради Харківської області клопотання про виключення квартири АДРЕСА_2 з числа службових Квартирно-експлуатаційного відділу; стягнуто з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду - скасувати повністю і ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. 

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи судове рішення, неповно з`ясував обставини у справі, не врахував, що черга позивача на житло не є першочерговою. Чинним законодавством передбачено певну процедуру та певний пакет документів, що подається до виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради. Посилання у рішенні суду щодо можливості та законності вирішення питання, що є предметом судового розгляду лише шляхом подання клопотання саме відповідачем є повним ігноруванням вимог законодавчих актів з цього питання. Житлові права позивача не порушуються. Суд першої інстанції не застосував практику Верховного Суду з вирішення аналогічних питань, зокрема, позицію, викладену у постанові від 21 вересня 2020 року у справі № 953/18314/19. Судом безпідставно відмовлено у задоволенні його клопотання про залучення у якості третьої особи Міністерства оборони України, якому належить службовий фонд, в якому знаходиться спірна квартира.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова необхідно залишити без задоволення, рішення суду – залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що внаслідок бездіяльності відповідача позивач обмежений в праві на забезпечення житлом.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 проходить військову службу в Збройних Силах України у військовій частині НОМЕР_1 , має вислугу понад 20 років, що підтверджується витягом з послужного списку (а. с. 12).

ОСОБА_1 зареєстрований в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 разом з дочкою ОСОБА_3 та сином дружини ОСОБА_4 , що підтверджується довідкою Відділ-центру надання адміністративних послуг Чугуївської міської ради Харківської області № 14-18/731-ЦА від 27 жовтня 2020 року (а. с. 15).

До зазначеної квартири ОСОБА_1 вселився на підставі ордера № 015358 від 23 вересня 2013 року, який видано виконавчим комітетом Чугуївської міської ради (а. с. 16).

Як вбачається з технічного паспорту, виготовленого станом на 10 листопада 2020 року, вказана квартира складається з двох кімнат, загальна площа 64,1 кв м, житлова площа – 29,8 кв м (а. с. 17-18).

З витягу з протоколу № 9 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 12 грудня 2019 року вбачається, що вирішено надати майору ОСОБА_1 складом родини 3 особи (він, дочка 2008 року народження, син дружини 2001 року народження) постійну житлову площу шляхом виключення її з числа службової за адресою: АДРЕСА_1 (двокімнатна) зі зняттям з квартирного обліку (а. с. 13).

З витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 12 грудня 2019 року № 1041 вбачається, що затверджено протокол житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 25 жовтня 2019 року № 8; надано постійну житлову площу шляхом виключення її з числа службової майору ОСОБА_1 (а. с. 14).

28 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звертався до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова з питання надання йому житла для постійного проживання, однак з відповіді № 5379 від 03 листопада 2020 року вбачається, що згідно рішення заступника Міністра оборони України О. Марценюк від 09 квітня 2020 року № 19360/з/1-2019 питання щодо забезпечення постійним житлом шляхом виключення займаного житла із числа службових розглядається для осіб, які звільнені до 01 квітня 2020 року з військової служби в запас або у відставку за певними критеріями. Повідомлено, що на теперішній час ОСОБА_1 проходить дійсну військову службу, тому підстави для розгляду щодо забезпечення постійним житлом шляхом виключення займаного житла із числа службових відсутні (а. с. 19).

З інформації, яка міститься на офіційному сайті Міністерства оборони України вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку з 16 листопада 1995 року та станом на 01 січня 2020 року у черзі за № 41 (а. с. 97).

Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 23 лютого 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про залучення до участі у справі Міністерства оборони України як третьої особи.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Як вбачається з пункту 2 статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, не підлягають приватизації. Лише після вирішення питання про зняття з даного житла статусу службового, воно може бути приватизоване на умовах і в порядку, передбаченому Законом.

Статтею 118 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) передбачено, що службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Статтею 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі підрозділів всіх видів і родів ЗСУ, як в воєнний, так і в мирний час. Учасникам бойових дій надаються зокрема, такі пільги, як першочергове забезпечення житлом осіб, що потребують поліпшення житлових умов.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених ЖК України та іншими нормативно-правовими актами.

Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.

Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.

Статтею 125 ЖК України передбачено, що осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років, не може бути виселено із службового житла.

Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081, а саме пунктом 3 встановлено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання проводиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.

Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями на сьогодні передбачено чотири способи забезпечення житлом військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше: 1) наданням один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого; 2) надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла, виключеного з числа службового; 3) надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб; 4) надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.

У пункті 11 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями встановлено механізм виключення житлового приміщення з числа службового, передбачено, що виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно-експлуатаційного органу.

Пунктом 10 розділу 7 Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року № 380, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 06 вересня 2018 року передбачено, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, а також особи, звільнені з військової служби за станом здоров`я, віком, у зв`язку із скороченням штатів, особи з інвалідністю І чи ІІ групи, члени сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби, що забезпечені службовими житловими приміщеннями незалежно від місця його знаходження, мають право на виключення цього житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання за умови перебування на обліку та в порядку, визначеному пунктами 3-7 цього розділу.

Виключення квартир з числа службових для забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей здійснюється на підставі клопотання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району за встановленим порядком.

Матеріали справи свідчать про те, що позивач є військовослужбовцем, перебуває на військовій службі, має календарну вислугу більше 20 років, перебуває на квартирному обліку в Квартирно-експлуатаційному відділі м. Харкова, але постійного житла до цього часу не отримав, а отже має право на забезпечення житлом, зокрема, право на виключення житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання. 

Відповідач в свою чергу як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, не надав доказів на підтвердження обґрунтованості відмови у поданні клопотання за заявою військовослужбовця про розгляд питання про виключення житла з числа службового при наявності клопотання командира військової частини з цього приводу.

Посилання відповідача на рішення заступника Міністра оборони України О. Марценюк від 09 квітня 2020 року № 19360/з/1-2019, згідно якого питання щодо забезпечення постійним житлом шляхом виключення займаного житла із числа службових розглядається для осіб, які звільнені до 01 квітня 2020 року з військової служби в запас або у відставку за певними критеріями є безпідставними, оскільки згадане рішення не скасовує дію нормативних актів, які мають вищу юридичну силу, зокрема, Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Порядку забезпечення військовослужбовців та їх сімей житловими приміщеннями, Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, в яких не передбачено такої умови для вирішення спірного питання.

Внаслідок бездіяльності відповідача позивач фактично позбавлений можливості реалізувати свої права на житло, що є порушенням житлових прав у розумінні статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України», яке набуло статусу остаточного 02 березня 2011 року, визнано, що в цій справі мало місце порушення прав заявників, гарантованих статтею 8 Конвенції. Зокрема Європейський суд з прав людини констатував, що заявників було позбавлено адекватних процесуальних гарантій у процесі прийняття рішення щодо їхнього права на житло. Пунктом 51 вказаного Рішення встановлено, що з огляду на ненадання державними органами належного обґрунтування для відхилення доводів заявників ... Суд вважає, що заявників було позбавлено адекватних процесуальних гарантій у процесі прийняття рішення щодо їхнього права на житло.

Таким чином, бездіяльність відповідача щодо неподання відповідного клопотання, є позбавленням адекватних процесуальних гарантій у процесі прийняття рішення щодо права на житло.

Немотивована бездіяльність Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова обмежує права позивача на забезпечення житлом, гарантовані Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а посилання відповідача на необхідність дотримання черговості при вирішенні питання щодо виключення житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки позивач вже забезпечений службовим житлом у порядку черговості.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі № 636/1514/19, провадження № 61-19985св19, від 15 липня 2020 року у справі № 636/1527/19, провадження № 61-4425св20, від 12 листопада 2020 року у справі № 640/10473/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 636/1480/19, від 18 лютого 2021 року у справі № 636/3680/19, провадження № 61-9428св20, що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах.

Крім того, клопотання про виключення квартири з числа службових лише створить правові умови для реалізації позивачем його права на житло.

Доводи апеляційної скарги Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова щодо того, що суд першої інстанції не застосував практику Верховного Суду з вирішення аналогічних питань, зокрема, позицію, викладену у постанові від 21 вересня 2020 року у справі № 953/18314/19 судова колегія відхиляє, оскільки вказана справа не є аналогічною, адже у ній заявлено інші вимоги, а саме позивач просила суд зобов`язати Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова здійснити відповідне клопотання перед виконавчим комітетом Харківської міської ради за встановленим порядком для виключення квартири з числа службової для забезпечення позивача та її дочки постійним житлом; підготувати список, на підставі отриманих документів, надання житлової площі для постійного проживання, який затверджується Комісією з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями; подати до виконавчого комітету Харківської міської ради відповідні документи для видачі їй ордеру на постійну житлову площу квартири.
Посилання відповідача щодо незалучення до участі у розгляді справи у якості третьої особи Міністерства оборони України судова колегія відхиляє, оскільки це не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, які спрямовані до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова.

Доводи та вимоги, викладені в апеляційній скарзі, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Таким чином, вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з  характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харкова – залишити без задоволення.
Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 23 лютого 2021 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий                                                    І.В. Бурлака

Судді                                                         А.В. Котелевець 

О.М. Хорошевський

Повний текст постанови складено 27 травня 2021 року.