Справа № 128/193/20
Провадження № 22-ц/801/1331/2021
Категорія: 46
Головуючий у суді 1-ї інстанції Саєнко О. Б.
Доповідач:Рибчинський В. П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2021 року	Справа № 128/193/20	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати 
у цивільних справах:
судді-доповідача Рибчинського В.П.,
суддів Голоти Л.О., Денишенко Т.О., 
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Тетева-Родюк Ірини Олександрівни на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 05 квітня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2  про відшкодування моральної шкоди,

        в с т а н о в и в:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, мотивуючи його тим, що 07.01.2018 за адресою: АДРЕСА_1 , її вкусила собака громадянина ОСОБА_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до медичних документів їй встановлено наступний діагноз: відкрита рана стегна, а саме: вкушені поверхневі рани задньої поверхні правого стегна. 
Зазначає, що внаслідок винних дій відповідача їй були завдані тілесні ушкодження. Крім того, вказує, що неправомірними діями відповідача, крім шкоди здоров`ю, їй також було завдано моральної шкоди, що проявляється у відчутті фізичного болю, страху, тривоги за власну безпеку, розгубленості та непорозуміння, протягом усього часу з дня завдання собакою відповідача їй тілесних ушкоджень, вона перебуває у постійному страху за себе, за свою неповнолітню дитину та своїх батьків, боїться проходити вулицею, де проживає відповідач, боїться відпускати свою доньку без супроводу гуляти, до школи чи то у інших справах, хвилюючись, щоб на доньку не напала собака. Зазначає, що вона перебуває у постійному стресі, адже вона та її сім`я почувається некомфортно, проживаючи у будинку неподалік будинку відповідача, через наявність агресивної собаки, яку він випускає бігати по вулицях без повідця та намордника.
Тому, просить суд стягнути з відповідача завдану їй моральну шкоду, яку вона оцінює у розмірі 37 557, 00 грн.; вартість експертного дослідження в сумі 5076, 00 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 840, 80 грн. 
Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 05 квітня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду представник ОСОБА_1 – адвокат Тетева-Родюк І.О. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просила оскаржуване рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, у зв`язку з чим у її задоволені слід відмовити, а рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 05 квітня 2021 року залишити без змін.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції не відповідає цим вимогам.
Судом встановлено, що згідно копії виписки № НОМЕР_1 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого 07.12.2018 12:56 Міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги, ОСОБА_1 , встановлено діагноз: відкрита рана стегна, вкушені поверхневі рани задньої поверхні н/З правого стегна; вид травми: не виробнича, побутова; обставини травми: вкусив собака (а.с.11).
З копії протоколу про адміністративне правопорушення серії ГР 042384 від 26.12.2018 вбачається, що 07.12.2018 гр. ОСОБА_2 порушив правила тримання собак, внаслідок чого собакою породи «Чао-чао» було завдано шкоди здоров`ю ОСОБА_3 , дана подія мала місце в с. Агрономічне біля 11.00 год. по АДРЕСА_2 ; гр. ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 154 КУпАП (а.с.19).
Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_2 від 26.12.2018 останній проживає за адресою: АДРЕСА_2 , утримує собаку породи «Чао-чао» чорного кольору, згідно інформації Вінницького РВП від 07.12.2018 та 17.12.2018, повідомив, що його собака « ІНФОРМАЦІЯ_1 » знаходилася в його батьків, які живуть неподалік від нього, біля 11.00 год., з подвір`я вибігла собака та з необережності вкусила жінку, яка проходила на вулиці, з даного приводу матір ОСОБА_2 запитала чи потрібна допомога, жінка їй повідомила, що нічого не потрібно, вона розбереться зі всім сама. Після чого дана жінка викликала поліцію та вимагала кошти в розмірі 50 тисяч гривень; із ним проведено бесіду щодо дотримання правил утримання домашніх тварин, в подальшому таке не повториться (а.с.23).
Постановою Вінницького районного суду Вінницької області від 18.01.2019 адміністративний матеріал, що надійшов з Вінницького РВП ВВП ГУНП у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 повернутий до Вінницького РВП ВВП ГУНП у Вінницькій області, для належного оформлення (а.с.24).
Постановою Вінницького районного суду Вінницької області від 01.04.2019, провадження у справі відносно ОСОБА_4 за ч.2 ст. 154 КУпАП - закрито, у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення . Дана постанова суду не оскаржувалася в апеляційному порядку (а.с.25-27).
За результатами розгляду заяви адвоката Тетеви-Родюк І.О. від 23.07.2019 про проведення службового розслідування відносно ОСОБА_5 та притягнення його до дисциплінарної відповідальності, на підставі наказу Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області від 31.07.2019 № 442 ініційовано проведення службового розслідування, під час якого встановлено факт порушення службової дисципліни майором поліції ОСОБА_6 , у зв`язку з тим, що майор поліції ОСОБА_7 під час доопрацювання адміністративних матеріалів відносно ОСОБА_2 за ч.2 ст. 154 КУпАП, ніяким чином не вжив заходів щодо дотримання вимог ч.2 ст. 38 КУпАП у частині дотримання терміну накладення стягнення з дня вчинення правопорушення, за що до останнього було застосовано дисциплінарне стягнення у виді догани (а.с.28-30, 31, 32-35).
Згідно копії висновку експерта № 26 від 27.11.2019 ситуація, що досліджується за справою є психотравмучою для особи ОСОБА_1 , їй завдані страждання (моральна шкода), можливий розмір грошової компенсації за завдані страждання (моральну шкоду) складає 9 мінімальних заробітних плат, розмір яких установлюється рівним розміру мінімальної заробітної плати в Україні, чинному на момент винесення рішення суду (або у грошовому еквіваленті на момент складання даного висновку експерта – 37 557 гривень (а.с.12-18).
З матеріалів адміністративної справи № 128/133/19, судом установлено, що в ній наявний рапорт, зареєстрований 07.12.2018 № 9188 уповноваженою особою працівником поліції Гура Ю.М. про те, що 07.12.2018 отримано заяву гр. ОСОБА_1 та зареєстровано ЄО за № 9188, про те, що її 07.12.2018 о 11.37 за адресою: АДРЕСА_2 , покусала сусідська собака. Прибувши на місце сусідів не було, двері будинку ніхто не відчинив, заявниця звернулася до лікарні. 
З протоколу про прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 07.12.2018 вбачається, що 07.12.2018 до Вінницького РВП звернулася гр. ОСОБА_1 , яка просила прийняти міри до дружини ОСОБА_8 , яка о 11.30 год. вигулювала собаку чорного окрасу ( Чао-чао), без повідка та намордника, та яка її вкусила за ногу. 
Згідно пояснень гр. ОСОБА_1 , наданих працівнику поліції, 07.12.2018 близько 11.20 год. на перехресті вул. Шевченка- Молодіжна, її сусідка, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , вигулювала собаку чорного окрасу ( Чао-чао) без повідка, якій вона зробила зауваження , і в цей час собака підбігла та вкусила її за ногу. Після чого сусідка швидко забрала собаку та пішла до дому, а вона викликала поліції. По приїзду працівників поліції двері буд. АДРЕСА_1 ,- не відчиняли.
Відповідно до пояснень гр. ОСОБА_2 , наданих 26.12.2018 працівнику поліції, останній. зазначив, що після ознайомлення з інформацією ЖЄО Вінницького РВП № 9188 та №9190 від 07.12.2018, він повідомив, що його собака « ІНФОРМАЦІЯ_2 » знаходився в його батьків, які проживають неподалік від нього. Біля 11.00 год. з подвір`я собака вибігла та з необережності вкусила жінку, яка проходила по вулиці, з даного приводу його матір запитала у жінки чи потрібна допомога, яка відповіла, що не потрібно і розбереться сама; після чого жінка викликала поліцію та вимагала 50000 грн., що не відповідає дійсності. З ним була проведена бесіда та складений протокол за ст.154 КУпАП.
Також, у даній адміністративні справі, міститься заява ОСОБА_2 від 17.01.2019 до суду про розгляд справи у його відсутності ; вину визнає, просить призначити мінімальне покарання ( а.с.11), а також заява ОСОБА_2 від 28.03.2019 до суду про закриття провадження у справі у зв`язку з закінчення строку накладення адмінстягнення ( а.с. 20). 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів про те, що саме відповідач ОСОБА_2 станом на 07.12.2018 був власником або особою, яка утримувала собаку, яка у день події вкусила позивача, чим завдала їй тілесних ушкоджень.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода може полягати, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. 
Статтею 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. 
Згідно з пунктами 3, 5, 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. 
Стаття 180 ЦК України, визначає, що тварини є особливим об`єктом цивільних прав. На них поширюється правовий режим речі, крім випадків, встановлених законом. Правила поводження з тваринами встановлюються законом.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження», тварини - біологічні об`єкти, що відносяться до фауни: сільськогосподарські, домашні, дикі, у тому числі домашня і дика птиця, хутрові, лабораторні, зоопаркові, циркові.
В цій же статті Закону міститься визначення терміну «домашня тварина» та «безпритульна тварина».
Домашні тварини - собаки, коти та інші тварини, що протягом тривалого історичного періоду традиційно утримуються і розводяться людиною, а також тварини видів чи порід, штучно виведених людиною для задоволення естетичних потреб і потреб у спілкуванні, що, як правило, не мають життєздатних диких популяцій, які складаються з особин з аналогічними морфологічними ознаками, та існують тривалий час у їх природному ареалі.
Відповідно до статті 9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження»:
- правила утримання домашніх тварин установлюються органами місцевого самоврядування;
- особи, які утримують домашніх тварин, мають право з`являтися з ними поза місцями їх постійного утримання (супроводжувати їх);
- супроводжувати домашню тварину може особа, яка досягла 14-річного віку;
- особа, яка супроводжує тварину, зобов`язана забезпечити, зокрема, безпеку оточуючих людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною домашньою твариною.
- при супроводженні домашніх тварин не допускається залишати їх без нагляду.
- фізичні та юридичні особи, які утримують домашніх тварин, зобов`язані дотримуватися вимог нормативно-правових актів, санітарно-гігієнічних і ветеринарних норм та правил, а також не допускати порушень прав і законних інтересів інших фізичних і юридичних осіб та не створювати загрози безпеці людей, а також інших тварин.
Відповідно до частини четвертої статті 12 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження», шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи, а також шкода, заподіяна майну юридичної особи твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує.
Таким чином, за шкоду спричинену твариною відповідає її власник (особа, яка її утримує).
Матеріалами справи встановлено, що власником собаки, яка спричинила тілесні ушкодження ОСОБА_1 , є ОСОБА_2 . Даний факт не заперечувався відповідачем, зокрема, згідно його пояснень, наданих 26.12.2018 року працівнику поліції, його собака « ІНФОРМАЦІЯ_2 » знаходився в його батьків, які проживають неподалік від нього. Біля 11.00 год. з подвір`я собака вибігла та з необережності вкусила жінку, яка проходила по вулиці, з даного приводу його матір запитала у жінки чи потрібна допомога, яка відповіла, що не потрібно і розбереться сама; після чого жінка викликала поліцію та вимагала 50000 грн., що не відповідає дійсності. З ним була проведена бесіда та складений протокол за ст.154 КУпАП.
Під час складання адміністративного протоколу відносно ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 154 КУпАП, останній вину визнав та після проведення із ним бесіди щодо правил утримання домашніх тварин, зазначив, що більше таке не повториться. 
Також в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 154 КУпАП міститься заява останнього від 17.01.2019 року, в якій просив розглянути справу за його відсутності, вину визнає та просить призначити мінімальне покарання.
Зазначене спростовує твердження ОСОБА_2 про те, що він формально погодився визнати вину.
Поряд з тим, твердження відповідача про те, що позивачка не може визначитись коли саме їй було заподіяно укус твариною, зазначаючи в позовній заяві різні дати події, тим самим намагається ввести суд в оману, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються відповіддю на відзив, де вона зазначила, що розбіжності у даті є нічим іншим як технічною помилкою (а.с. 104-106).
Крім того, доводи ОСОБА_2 про те, що постановою Вінницького районного суду Вінницької області від 01.04.2019 року у справі про вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 154 КУпАП, провадження у справі було закрито на підставі ст. 38 КУпАП у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, та не було встановлено обставини адміністративного правопорушення та винуватість ОСОБА_2 у його вчиненні, є недоречними, оскільки закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення по пункту 7 частини 1 статті 247 КУпАП не є реабілітуючою обставиною. Закінчення строків накладення адміністративних стягнень є підставою, що виключає провадження у справі на будь-якій стадії. Після виключення провадження втрачається можливість здійснення будь-яких заходів, спрямованих на притягнення особи до адміністративної відповідальності. Це дає підстави стверджувати про відсутність у судді необхідності з`ясовувати і встановлювати вину чи невинуватість особи в постанові про закриття справи.
Разом з тим, спричинення ОСОБА_1 моральної шкоди внаслідок неправомірних дій відповідача, зокрема порушення правил утримання домашніх тварин, що призвело до укусу позивачки собакою, яка належить ОСОБА_2 , доведено в суді апеляційної інстанції належними та допустимими доказами.
Відтак, суд першої інстанції, встановивши всі фактичні обставини у справі, дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову з тих підстав, що не доведено, що саме відповідач ОСОБА_2 станом на 07.12.2018 був власником або особою, яка утримувала собаку, яка у день події вкусила позивача, чим завдала їй тілесних ушкоджень, оскільки факт належності собаки відповідачу підтверджується матеріалами справи, а саме поясненнями ОСОБА_2 , поясненнями ОСОБА_1 , протоколом про адміністративне правопорушення, а також постановою за результатами розгляду адміністративного протоколу. Факт отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_1 від укусу собаки сторонами не оспорюється.
Таким чином внаслідок укусу собаки, яка належить відповідачу, ОСОБА_1 були заподіяні моральні страждання, які виразились у емоційній нестійкості позивачки, відчуття тривоги, пов`язаної з розчаруванням, відчуття ошуканої довіри, відчуття свого положення як жертви, злої волі навколишніх людей, а тому апеляційний суд погоджується з визначеним у висновку експерта № 26 від 27.11.2019 розміром відшкодування моральної шкоди в сумі 37 557 грн.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Зважаючи на викладене,  колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване судове рішення не відповідає вимогам закону, доводи апеляційної скарги його спростовують, оскільки рішення ухвалено не у повній відповідності до вимог матеріального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржуване судове рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Відповідно до п. 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи те, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 – адвоката Тетева-Родюк І.О. підлягає задоволенню, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню витрати понесені нею на сплату судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 2202,80 грн.
Також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені останньою судові витрати за проведення експертного дослідження в розмірі 5 076,00 грн, що підтверджується квитанцією № 0.0.1519657145.1 від 12.11.2019 року (а.с. 36).
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, - 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Тетева-Родюк Ірини Олександрівни задовольнити.
Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 05 квітня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2  про відшкодування моральної шкоди.
Стягнути з  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у відшкодування моральної шкоди 37 557,00 грн (тридцять сім тисяч п`ятсот п`ятдесят сім гривень).
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , сплачений судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 2202,80 грн (дві тисячі двісті дві гривні 80 копійок) та 5 076,00 грн (п`ять тисяч сімдесят шість гривень) судових витрат за проведення експертного дослідження.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач:                         В.П. Рибчинський
Судді:                                         Л.О. Голота
                                                                       Т.О. Денишенко