ПОСТАНОВА 
Іменем України

28 травня 2021 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 393/401/20
провадження № 22-ц/4809/687/21 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати  у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А. М., Мурашка С. І., 
учасники справи:  
позивач – Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Новгородківського районного суду Кіровоградської області (суддя Рачкелюк Ю. В.) від 20 січня 2021 року 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. 
Позовні вимоги мотивовані тим, що 09 вересня 2016 року ОСОБА_1 виявив бажання отримати банківські послуги, уклавши договір № б/н про надання банківських послуг, на підставі якого він отримав кредитну картку, а АТ КБ «ПриватБанк» відкрив йому банківський картковий рахунок з кредитуванням, встановив початковий кредитний ліміт і видав кредитну картку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складають між ним та банком кредитний договір. 
У порушення умов кредитного договору, ОСОБА_1 зобов`язання за договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 19 вересня 2020 року, складала 16017,53 грн з яких: 
10696,95 грн - заборгованість за простроченим «тілом» кредита, 
5320,58 грн - заборгованість за простроченими відсотками. 
АТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь вказану заборгованість та понесені позивачем судові витрати.
Короткий зміст рішення суду
Заочним рішенням Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 20 січня 2021 року у задоволенні позову відмовлено повністю.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість за поточним тілом кредиту та поточними процентами у відповідача відсутня, що, на думку суду, свідчить про відсутність заборгованості в цілому.
Короткий зміст апеляційної скарги та відзиву на неї
Не погодившись із вказаним рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити у повному обсязі.
Скарга обґрунтована тим, що суд залишив поза своєю увагою надані позивачем докази, які, на думку позивача, доводять факт порушення відповідачем зобов`язань за кредитним договором. Крім того, суд не взяв до уваги, що відповідач не заперечував проти пред`явленого до нього позову. Відповідач фактично користувався наданими йому банком коштами, але не повернув кредит і не сплатив проценти за користування ним. 
Позивач вважає, що суд не розібрався із суттю його вимог та дійшов помилкового висновку, що відсутність строкової заборгованості виключає наявності простроченої заборгованості.
Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції частина третя статті 360 ЦПК України.
Суд першої інстанції встановив такі обставини 
09 вересня 2016 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, у якій зазначено, що дана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правила надання банківських послуг, а також Тарифами, становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг.
Цю анкету-заяву він подав до ПАТ КБ «ПриватБанк».
На підставі цієї анкети-заяви банк відкрив ОСОБА_1 банківський рахунок і встановив на ньому кредитний ліміт, видав йому кредитну картку № НОМЕР_1 з строком дії до 30 квітня 2020 року. 
Відповідач належним чином зобов`язання перед банком не виконує, а тому станом на 19 травня 2020 року в банку обліковується заборгованість відповідача, яка становить 16017,53 грн і складається з такого: 10696,95 грн - заборгованість за простроченим «тілом» кредиту; 5320,58 грн - заборгованість за простроченими відсотками, а а заборгованість за поточним «тілом» кредиту та нарахованими процентами – 0,00 грн.
Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення
Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема, з договорів.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). 
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). 
З положень частин 1 та 2 статті 207 ЦК України можна зробити висновок, що підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.
Зі змісту статей 1048, 1054, 1056-1 ЦК України вбачається, що кредитний договір є консенсуальним, двостороннім та відплатним.
Зобов`язання з кредитного договору передбачає єдиний обов`язок боржника повернути кредит у повному розмірі та сплатити проценти за користування кредитом.
При цьому однією з істотних умов укладення кредитного договору, яка повинна бути узгоджена в договорі, є сплата процентів на грошову суму, отриману в кредит. 
У цій справі свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що між ним і відповідачем було укладено кредитний договір № б/н від 09 вересня 2016 у формі договору приєднання. Позивач стверджував, що він свої зобов`язання за договором виконав надавши відповідачу кредит, але відповідач свої зобов`язання порушив, кредит не повернув, проценти за користування ним не сплатив.
До того, як вирішувати питання чи слід позов задовольнити або в позові відмовити, суд має вирішити такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
За змістом ст. 76 ЦПК України суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи на підставі досліджених ним доказів, які містять дані про такі обставини.
Ці дані встановлюються такими засобами:
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів;
3) показаннями свідків.
Цивільне судочинство ґрунтується, зокрема, на принципі змагальності сторін відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (п. 4 ч. 3 ст. 2, ст. 12, ст. 81 ЦПК України).
Стандарт оцінки доказів закріплено в ст. 89 ЦПК України, яка передбачає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Оцінку доказам суд надає у рішенні.
У цій справі на підтвердження факту укладення кредитного договору, його виконання банком і порушення виконання зобов`язання з боку позичальника позивач надав до суду першої інстанції наступні докази: 
анкету-заяву ОСОБА_1 від 09 вересня 2016 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, підписану відповідачем (с. 18); 
не підписаний відповідачем витяг з Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» де вказано пільговий період – 55 днів (до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості), базова процентна ставка – 1,7 %, розмір щомісячного платежу – 7% від заборгованості, але не менше 50 грн та не більше залишку заборгованості,розмір щомісячної комісії – 15 грн, розмір пені та штрафу за несвоєчасне погашення заборгованості (с. 19);
умов та правил надання банківських послуг (с. 20 – 73);
світлокопію паспорта громадянина України, на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчену відповідачем (с. 76- 77);
довідку АТ КБ «ПриватБанк» про номери виданої ОСОБА_1 платіжні картки із зазначенням строку їх дії (с. 17);
виписку по банківському рахунку, відкритого ОСОБА_1 за період з 03 листопада 2016 року по 21 травня 2020 з відображенням руху коштів на рахунку (с. 13 – 15);
виконаний банком розрахунок заборгованості позичальника ОСОБА_1 за період з 03 листопада 2011 року по 19 травня 2020 року (с. 9 – 12).
Суд першої інстанції не навів оцінки цим доказам, не зробив висновків щодо доведеності або недоведеності обставин, якими позивач обґрунтовував свої вимоги.
Апеляційний суд встановив, що надана позивачем на підтвердження своїх вимог анкета-заява від 09 вересня 2016 року, яку підписав відповідач, не містить умов про кредит, як такі, зокрема, в ній не йдеться про вид кредитування, валюту кредитування, розмір кредиту, проценти та їх розмір, порядок і строки сплати, а також не містить умов про неустойку та інші умови.
Наданий позивачем до суду витяг з Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна» не містить підпису відповідача та даних про те, що такі тарифи надавалтся йому для ознайомлення до укладення ним договору, а також доказів того, що він був ознайомлений із подальшими змінами до них.
В мережі Інтернет за адресами: www.pb.ua або ж http://privatbanr.ua/terms/pages/70/ відсутній архів Тарифів банку за минулий час.
Наданий позивачем роздрук Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку також не містять відомостей про те, що відповідач був ознайомлений з ними. 
Згідно з положеннями стате1 633, 634 ЦК України, на які посилався позивач в обґрунтування свого позову, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому зазакономнадані відповідні пільги.
Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Щодо застосування положень статей 633, 634 ЦК України у спорах між банком та його клієнтам про відповідність наданих доказів реальним умовам договору, то Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, який викладено в постанові від 03 липня 2019 року по справі ЄУН: 342/180/17, де Суд вказав на таке:
«Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Велика Палата Верховного Суду вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (18 лютого 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20 лютого 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин».
Як і у справі № 342/180/17, яку переглядала Велика Палата Верховного Суду, так і в цій справі відсутні дані про те, що саме такі Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи банку мав на увазі відповідач на час укладення договору з позивачем, тобто станом на 09 вересня 2016 року.
Надані позивачем витяги з Умов та правил надання банківських послуг, а також з Тарифів банку не містить відомостей про прийняття відповідачем (підписання) на себе зобов`язань саме на таких умовах.
Крім того, розміщені в мережі Інтернет на сайті ПриватБанку Умови та правила надання банківських послуг, на які посилається позивач, не містять відомостей про конкретні тарифи банку, а архів Тарифів на цьому ж сайті відсутній, що викликає обґрунтовані сумніви у достовірності наданих позивачем доказів.
Оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд першої інстанції мав критично оцінити надані позивачем докази про умови договору про та відхилити їх. 
За відсутності у справі інших доказів про досягнення між сторонами домовленості про проценти, колегія суддів апеляційного суду вважає, що така вимога позивач не підлягає задоволенню саме з тих підстав, що позивач не довів факт досягнення з відповідачем конкретної домовленості про сплату процентів за користування коштами банку.
Стосовно вимоги банку про стягнення заборгованості по «тілу» кредиту, то апеляційний суд не може погодитись із висновком суду першої інстанції про недоведеність позивачем факту виникнення будь-яких зобов`язань з боку ОСОБА_1 , а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими.
Так, за розрахунком банку заборгованість ОСОБА_1 за простроченим «тілом» кредиту становить 10696,95 грн.
Та обставина, що банк відкрив ОСОБА_1 банківський рахунок і встановив на ньому кредитний ліміт, а відповідач по справі вииристовував кошти банку на споживчі потреби підтверджується випискою по йог особовому рахунку станом на 19 травня 2020 року, з якої вбачається, що ОСОБА_1 почав користуватися цими коштами з 04 листопада 2016 року, частково повертав їх.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаною нормою Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо – безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (чинного на час виникнення спірних правовідносин, далі - Положення), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Аналогічну за змістом норму містить п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, яке діє на час ухвалення судом рішення. 
Отже, належним та допустимим первинним доказом проведення операцій з коштами на рахунку можуть являтися: виписки з особового рахунку клієнта банку, інші касові документи або документальні розпорядження розпорядника коштів про їх перерахування.
З розрахунку заборгованості, який зробив банк на підставі виписи з особового рахунку відповідача, вбачається наявність від`ємного платіжного балансу, зокрема, заборгованість ОСОБА_1 за використаними коштами банку становить 10696,95 грн.
Відповідач не спростовував наданий позивачем розрахунок заборгованості та не надав до суду доказів погашення заборгованості, а тому колегія суддів вважає доведеним, що станом на 19 травня 2020 року відповідач мав заборгованість перед банком.
З огляду на те, що фактично отримані та використані ОСОБА_1 кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України (за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав), беручи до уваги, що відповідач не оспорював обставини отримання ним кредитної картки, користувався кредитними коштами банку, часткову сплачував заборгованість, колегія суддів дійшла до висновку про доведеність позовних вимог в частині стягнення заборгованості у розмірі 10696,95 грн.
Аналогічний висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.
Щодо умовиводу суду першої інстанції про неможливість існування простроченої заборгованості за відсутності строкової (поточної заборгованості, то апеляційний суд звертає увагу на таке.
Зазвичай під боргом розуміють зобов`язання, за яким одна сторона (боржник) повинна виконати на користь іншої сторони (кредитора) або третьої особи (вигодонабувача). Це може бути передача певного товару, переказ певної суми грошових коштів тощо.
Зміст зобов`язання позичальника за договором позики або кредиту є повернення отриманих від позикодавця або кредитодавця грошових коштів та в сплаті процентів, якщо такий обов`язок передбачених умовами договору.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то зобов`язання, яка не виконане у встановлений строк, вважається простроченим (прострочена заборгованість). В інакшому випадку – це поточна (строкова) заборгованість. 
Отже, прострочений кредит («прострочене «тіло» кредиту – термін, який використовує позивач) – це заборгованість, яка не погашена в термін (строк), встановлений кредитним договором.
Хоча апеляційний суд і встановив, що позивач не надав доказів досягнення між ним і відповідачем домовленості про строк повернення позичальником використаних в межах кредитного ліміту коштів банку, це не спростовує той факт, що не повернута відповідачем банку сума коштів є заборгованістю і відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України позивач має право в будь-який час вимагати її повернення.
Такою вимогою, зокрема, є пред`явлення позову банком у цій справі.
При цьому вимога про стягнення усієї заборгованості за використані відповідачем грошові кошти підтверджена наданими позивачем доказами: випискою з відкритого на ім`я відповідача рахунку про рух коштів, розрахунком заборгованості, довідкою про номер платіжної картки, яку банк видав відповідачу. 
Суд першої інстанції не дав належної оцінки цим доказом, не навів аргументів на їх спростування, а отже безпідставно відмовив в задоволенні вимоги позивача в цій частині.
Оскільки доводи позивача в частині стягнення заборгованості за наданими відповідачу коштами в сумі 10696,95 грн підтверджені наявними у справі доказами, які не були спростовані чи заперечені відповідачем, то суд мав задовольнити таку вимогу в повному обсязі.
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно із ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.
Про судові витрати
Оскільки позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» підлягають задоволенню частково, то на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути компенсацію сплаченого ним судового збору за подання до суду позовної заяви та апеляційної скарги пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що загалом становить 3508,00 грн.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, суд 
ПОСТАНОВИВ:
Вимоги апеляційної скарги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Заочне рішення Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 20 січня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за договором в№ б/н від 09 вересня 2016 року в розмірі 10696,95 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570) компенсацію сплаченого судового збору в сумі 3508,00 грн.
В задоволенні вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до  ОСОБА_1 про стягнення процентів відмовити.
  Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді А. М. Головань

С. І. Мурашко