ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2021 року	Львів	Справа № 140/2380/21 пров. № А/857/9141/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді – Іщук Л. П.,
суддів – Обрізка І. М., Судової-Хомюк Н. М.,
за участю секретаря судового засідання – Смолинця А. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Луцького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2021 року, ухвалене головуючим суддею Ксензюком А. Я. об 11:28 год у м. Луцьку, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Луцького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Головне управління ДПС у Волинській області, про визнання неправомірною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

                                                         ВСТАНОВИВ:

09.03.2021 ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Луцького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), в якому просить визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Луцького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Марухи Г. М. щодо незняття арешту з грошових коштів на банківському картковому рахунку № НОМЕР_1 , вiдкpитoмy в AT KБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_1 ; зобов`язати державного виконавця Луцького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Маруху Г. М. чи іншого державного виконавця, на виконанні в якого перебуває виконавче провадження № 63669026 з пpимycoвoгo викoнaння вимoги Головного управління ДПC у Волинській області від 05.10.2020 №Ф-10329-17 про сплату боргу зняти арешт з грошових коштів, які містяться на картковому рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в AT KБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_1 .
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 15.04.2021 позов задоволено: визнано протиправною відмову в знятті арешту з грошових коштів (пенсійних виплат) на картці/рахунку № НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ), вiдкpитoмy в AT KБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_1 ; зобов`язано відповідача зняти в межах виконавчого провадження №63669026 арешт з грошових коштів (пенсійних виплат), які містяться на картці/рахунку № НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ), вiдкpитoмy в AT KБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_1 ; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 грн.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не враховано відсутність підстав для зняття арешту з грошових коштів (пенсійних виплат) на картці/рахунку № НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ), на яку позивач отримує пенсійні виплати, оскільки на вказану картку (рахунок) може бути зарахована будь-яка виплата (переказ) і ПАТ КБ «Приватбанк» не надсилав йому жодних документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення. Зазначає, що з лютого 2021 року виплата пенсії позивачу здійснюється через відділення поштового зв`язку, а відтак, арешт грошових коштів на банківських рахунках не порушує прав позивача. 
В судове засідання з апеляційного розгляду справи учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до частини четвертої статті 229, статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційний суд ухвалив розгляд справи здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши доповідь головуючого судді, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 19.11.2020 старшим державним виконавцем Луцького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Марухою Г. М. винесено постанову про арешт коштів боржника ВП 63669026, відповідно до якої накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику ОСОБА_1 . 
Копії постанови направлено на виконання до банківських установ.
02.02.2021 позивач звернувся до Луцького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) із заявою про зняття арешту з пенсійного рахунку, в якій вказав, що картковий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в АТ КБ «Приватбанк» є рахунком для зарахування пенсійних виплат, тому просив зняти арешт із вказаного рахунку. До заяви додано копію виписки банку по картковому рахунку.
Листом від 26.02.2021 № 4969 відповідач повідомив ОСОБА_1 підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, визначені Законом України «Про виконавче провадження», та вказав, що жодної довідки про те, що відповідний рахунок є спеціальним, захищеним від арешту коштів, до відділу не надходило, окрім довідки ПАТ КБ «Приватбанк» про рух коштів по рахунку.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач всупереч вимогам пункту 1 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» протиправно відмовив у знятті арешту з грошових коштів, які містяться на картці/рахунку НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ), відкритій у АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 , оскільки на такий рахунок зараховується пенсія.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Пунктом 7 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусовому виконанню підлягають, зокрема, рішення інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами.
Згідно з частиною першою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Відповідно до частини першої - другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Зокрема, зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Частиною третьою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком.
Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом (частина четверта статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).
Статтею 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника.
Так, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.
Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.
Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.
На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту.
При цьому, стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.
Відповідно до частини першої - четвертої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.
Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.
Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.
Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.
Таким чином, для забезпечення реального виконання рішення виконавець може накладати арешт, зокрема, на відкриті банківські рахунки боржника.
Слід зазначити, що статтею 68 Закону України «Про виконавче провадження» визначено окремий порядок та умови звернення стягнення на пенсію боржника.
Як встановлено з матеріалів справи, постановою старшого державного виконавця Луцького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Марухою Г. М. від 19.11.2020 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови, та належать боржнику ОСОБА_1 .
При цьому, старший державний виконавець визначила банківським установам порядок виконання зазначеної постанови, із застереженням щодо неможливості накладення арешту на рахунки та/або звернення стягнення, на які заборонено законом.
Здійснюючи виконання постанови старшого державного виконавця від 19.11.2020, АТ КБ «Приватбанк» повідомило про прийняття її до виконання, а також повідомило що для виконання постанови державного виконавця коштів на рахунку боржника недостатньо.
Тобто, АТ КБ «Приватбанк», визначивши статус рахунку № НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ), вважав за можливе накласти арешт на грошові кошти, розміщені на ньому та не повідомив відповідача про спеціальний режим вказаного рахунку, а також про заборону законом звернення стягнення на такий рахунок.
Разом з тим, позивач звернувся до виконавчої служби з заявою про неможливість накладення арешту на його рахунок у зв`язку з отриманням пенсії, а також з проханням зняти такий арешт у зв`язку з цим.
Відповідно до частини другої - четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.
У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.
Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є, зокрема, отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.
Так, відповідачу було надано документальне підтвердження, що рахунок боржника № НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ) має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом, оскільки призначений для виплати пенсії боржнику.
Відповідно до пунктів 1, 2, 5 частини першої статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження повинно здійснюватися з дотриманням засад верховенства права, законності, справедливості, неупередженості, об`єктивності, що унеможливлює вчинення виконавчих дій, обумовлених не законом.
Апеляційний суд не бере до уваги доводи скаржника про те, що з лютого 2021 року виплата пенсії позивачу здійснюється через відділення поштового зв`язку, а відтак, арешт грошових коштів на банківських рахунках не порушує прав позивача, оскільки про вказану обставину не було зазначено у відзиві на позовну заяву і відповідно не надано суду першої інстанції доказів в підтвердження наведеного, а в суді апеляційної інстанції не обґрунтовано неможливість їх своєчасного подання. Більше того, розглядаючи звернення позивача про зняття арешту з коштів боржника, відповідач обмежився лише встановленням ненадходження від банку інформації, що рахунок позивача є спеціальним, без дослідження зазначених обставин.
На підставі викладеного апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що відмова відповідача в знятті арешту з грошових коштів (пенсійних виплат), розміщених на картці/рахунку № НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ), вiдкpитoмy в AT KБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_1 , не відповідає вимогам пункту 1 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», відтак, є протиправною.
Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З урахуванням наведеного, суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись статтями 272, 287, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України,

                                                     П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Луцького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) залишити без задоволення.
Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2021 року у справі № 140/2380/21 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції. 

Головуючий суддя	 	Л. П. Іщук 	
судді	 	І. М. Обрізко 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк  	
Повне судове рішення складено 16.06.2021