21.04.21
22-ц/812/86/21
Єдиний унікальний номер судової справи: 490/11335/15-ц
Провадження № 22-ц/812/86/21 Суддя - доповідач апеляційного суду: Крамаренко Т.В.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2021 року м. Миколаїв 
Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:
головуючого - Крамаренко Т.В.,
суддів - Бондаренко Т.З., Темнікової В.І., 
із секретарем судового засідання – Горенко Ю.В.,
за участю: представника позивача - Гуменюк І.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою 
ОСОБА_1 
на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 01 серпня 2016 року, ухваленого під головуванням судді - Мамаєвої О.В. в приміщенні того ж суду о 17 год. 23 хв. по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «МТБ БАНК» (надалі - ПАТ «МТБ Банк») до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

в с т а н о в и л а :

02 грудня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 28 липня 2008 року між ВАТ «Морський транспортний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Марфін Банк», правонаступником якого є ПАТ «МТБ Банк», в подальшому ПАТ «МТБ БАНК» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 217/RN, за умовами якого Банк надав позичальнику кредитні кошти шляхом перерахування їх з позичкового рахунку на поточний (валютний) рахунок позичальника №  НОМЕР_1 з терміном погашення по 27 квітня 2026 року включно, у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у сумі 40 904 доларів США на придбання квартири, зі сплатою 11,9 % річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом із розрахунку фактичної кількості днів користування кредитом та зі сплатою комісії за надання кредиту 0,5% річних від суми наданого кредиту, що сплачується у момент надання кредиту у гривні за курсом НБУ на дату нарахування, незалежно від валюти кредиту. 
Того ж дня, в забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між ВАТ «Морський транспортний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Марфін Банк», правонаступником якого є ПАТ «МТБ Банк» та відповідачами ОСОБА_3 , ОСОБА_1 були укладені окремі договори поруки № 302 rN та № 303 rN відповідно, які зобов`язались перед банком відповідати за неналежне виконання кредитних зобов`язань позичальником. 
28 липня 2008 року між ОСОБА_2 та Банком з метою забезпечення кредитного договору було укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки, предметом якого виступає двокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 ..
Банк повністю виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, натомість в порушення умов кредитного договору позичальник - ОСОБА_2 від своєчасного виконання зобов`язань ухиляється, в тому числі по своєчасному поверненню кредиту за встановленим графіком та своєчасній сплаті відсотків за користування кредитними коштами.
У зв`язку з невиконанням кредитних зобов`язань станом на 26 листопада 2015 року виникла заборгованість у розмірі 29 578, 48 доларів США та 128/363,53 грн., в тому числі, 27873, 80 доларів США - заборгованість за наданим кредитом; 1 704,68 доларів США – заборгованість по сплаті відсотків; 2 027, 66 грн. – заборгованість за пенею за неповернення основного боргу; 8 299,44 грн. – заборгованість за пенею за несплату відсотків за користування кредитом; 2 509, 43 – штраф за невиконання прийнятих зобов`язань.
На неодноразові вимоги Банку до позичальника та поручителів щодо сплати кредитної заборгованості в добровільному порядку, заборгованість залишається непогашеною.
Посилаючись на зазначені обставини позивач, просив суд стягнути достроково на свою користь з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором № 217/RN від 28 липня 2008 року станом на 26 листопада 2015 року виникла заборгованість у розмірі 29 578, 48 доларів США та 128/363,53 грн., в тому числі, 27873, 80 доларів США - заборгованість за наданим кредитом; 1 704,68 доларів США – заборгованість по сплаті відсотків; 2 027, 66 грн. – заборгованість за пенею за неповернення основного боргу; 8 299,44 грн. – заборгованість за пенею за несплату відсотків за користування кредитом; 2 509, 43 – штраф за невиконання прийнятих зобов`язань.
Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 01 серпня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Марфін Банк» суму боргу у розмірі 29 578,48 доларів США та 4 027,66 грн., яка складається з наступного: 27873,80 доларів США - заборгованість за наданим кредитом (основний борг), 1704,68 доларів США - заборгованість по сплаті відсотків, 2027,66 грн. - заборгованість за пенею за неповернення основного боргу, 2000 грн. - заборгованість за пенею за несплату відсотків за користування кредитом. В задоволенні решти частини позову відмовлено. Вирішено питання про судові витрати. 
Рішення суду мотивоване тим, що оскільки Банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором, а позичальник систематично порушував строки погашення кредиту є підстави для часткового задоволення позову.
Не погодившись з рішенням суду відповідач – ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення суду скасувати повністю. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 жодного разу не була викликана в судове засідання та не знала взагалі про розгляд даної справи. Крім того, вважає що висновок експерта про відсутність оплати експертизи є безпідставний, оскільки ОСОБА_2 оплачено рахунок за проведення експертизи. Разом з тим, рішенням не вирішено питання щодо повернення сплачених коштів відповідачем за проведення експертизи, а викладені в апеляційній скарзі з приводу цього обставини взагалі не знайшли свого відображення в рішенні, що оскаржується.
У відзиві на апеляційну скаргу, представник ПАТ «МТБ Банк» просила рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Заслухавши суддю - доповідача, осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).
Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Таким вимогам закону оскаржуване рішення не в повній мірі відповідає.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. 
З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що 28 липня 2008 року між ВАТ «Морський транспортний банк» (правонаступником якого є ПАТ «Марфін Банк») та ОСОБА_2  був укладений кредитний договір № 217/RN, згідно якого банк надав ОСОБА_2 кредитні кошти шляхом перерахування з позичкового рахунку на поточний /картковий рахунок позичальника № НОМЕР_1 у Банку з 28.07.2018 року і терміном погашення по 27.04.2026 року включно у вигляді непоновлювальної кредитної лінії в сумі 40904 долари США на наступні цілі: на придбання квартири за адресою: АДРЕСА_1 в сумі 34208 доларів США, а також в сумі 6696 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 11,9% (а.с.7).
Згідно п.2.3.3 Договору, у разі порушення позичальником будь-якого із зобов`язань за кредитним договором, банк має право змінити умови кредитного договору - вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту та інших нарахувань за ним. 
З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором між ВАТ «Морський транспортний банк» (правонаступником якого є ПАТ «Марфін Банк») та ОСОБА_3 , а також ОСОБА_1 було укладено окремі договори поруки № 302 rN та № 303 rN від 28.07.2008 року, за умовами яких поручителі відповідають перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків (а. с. 10, 11).
Відповідно до ст. ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України). 
За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.
Як на підставу задоволення своїх вимог про дострокове стягнення кредиту в повному обсязі, позивач посилається на невиконання позичальником та поручителями зобов`язань щодо оплати грошових коштів за договором про надання споживчого кредиту.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. 
Як вбачається зі змісту кредитного договору сторони погодили порядок дострокового повернення кредиту за вимогою Банку всієї суми кредиту шляхом направлення Банком відповідної письмової вимоги поштою (цінними листом з описом та повідомленням про вручення) за адресою позичальника. 
Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідно до умов кредитного договору 21 жовтня 2015 року Банком на адресу відповідачів були направлені вимоги про дострокове повернення суми кредиту в повному обсязі та сплати процентів, які отримані відповідачами, але в добровільному порядку виконані не були (а.с.47-48) .
Вказані вимоги банку відповідачами були отримані 28 листопада та 29 листопада 2014 року, але в добровільному порядку виконані не були (т.1 а.с.51-60).
Згідно наданого розрахунку, станом на 26 листопада 2015 року кредитна заборгованість становить: 29578,48 доларів США та 4027,66 грн., яка складається з наступного: - 27873,80 доларів США - заборгованість за наданим кредитом (основний борг), 1704,68 доларів США - заборгованість по сплаті відсотків, 2027,66 грн. - заборгованість за пенею за неповернення основного боргу, 8299,44 грн. - заборгованість за пенею за несплату відсотків за користування кредитом, 2509,43 грн. - штраф за невиконання прийнятих зобов`язань (а.с.6).
З урахуванням встановленого та положень вказаних вище норм суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення з відповідачів кредитної заборгованості, яка складається з тіла кредиту, процентів та пені, розмір якої відповідно до ст. 551 ЦК України зменшено.
Висновки суду щодо відмови у задоволенні вимог про стягнення з відповідачів штрафу у розмірі 2509,43 грн. з огляду на те, що кредитним договором за одне й теж порушення передбачено стягнення й пені та штрафу, що виключає подвійну відповідальність згідно ст. 61 Конституції України.
Разом з тим, стягнувши кредитну заборгованість солідарно з усіх трьох відповідачів суд не звернув уваги на те, що Банком з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 були укладені окремі договори поруки, а відтак кожний поручитель несе відповідальність разом з позичальником окремо. 
За таких обставин, рішення суду на підставі п.1 ч.1 ст. 376 ЦПК України в частині способу стягнення підлягає зміні.
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачку жодного разу не було повідомлено про місце й час розгляду справи, спростовуються матеріалами справи, в якій містяться повідомлення на її адресу та розписки її доньки ОСОБА_3 для безпосереднього вручення. 
Посилання на те, що судом не було вирішено питання про повернення судових витрат сплачених ОСОБА_2 за проведення експертизи, призначеної судом на увагу не заслуговують, з огляду на те, що судово-економічна експертиза проведена не була, а крім того, оплата за проведення експертизи була здійснена після повернення експертом без виконання. 
Твердження в апеляційній інстанції про відсутність заборгованості на час ухвалення рішення судом першої інстанції не знайшли свого підтвердження.
Так, на вимогу апеляційного суду представником Банку було надано Акт звірки платіжних документів, наданих представником відповідачки з погашення заборгованості за кредитним договором від 28 липня 2008 року згідно якого усі надані квитанції щодо погашення саме кредитної заборгованості Банком враховані.
Також не може бути прийнято до уваги посилання на копію листа ПАТ КБ «Надра Банк» від 06 квітня 2021 року про те, що 20 липня 2016 року грошові кошти у розмірі 575 000 грн. були перераховані у відділенні ПАТ КБ «Надра» до ПАТ «Марфін Банк» з призначенням платежу - погашення заборгованості по кредитному договору №00217/RN від 28 липня 2008 року, а також на копію дублікату квитанції №ПН 3653621 від 20 липня 2016 року щодо перерахування вказаних коштів з огляду на наступне.
На спростування вказаної інформації Банком надано довідку про те, що грошові кошти у сумі 575 000 грн. для погашення заборгованості за кредитним договором №00217/RN від 28 липня 2008 року згідно квитанції №ПН 3653621 від 20 липня 2016 року до ПАТ «Марфін Банк», правонаступником якого є ПАТ «МТБ БАНК» не надходили, що підтверджується випискою по особовому рахунку № НОМЕР_2 ОСОБА_2 .
До того ж, відповідно до ст. 95 ЦПК України копія листа ПАТ КБ «Надра банк» від 06 квітня 20121 року та копія дублікату квитанції №ПН 3653621 від 20 липня 2016 року судом до уваги не може бути взятий, оскільки оригінал письмового доказу не подано, а представник Банку ставить під сумнів відповідність наданої копії.
Крім того, під час судового засідання 01 серпня 2016 року позичальником ОСОБА_2 та відповідачкою ОСОБА_3 позовні вимоги Банку було визнано в повному обсязі і про те, що в рахунок погашення кредитної заборгованості було спалено 575 000 грн. суду не повідомляли.
Інші доводи апеляційної скарги не впливають на висновки суду та не можуть бути підставою для скасування рішення в повному обсязі з ухваленням по справі нового судового рішення про відмову у задоволені позову.
Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
В силу ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру позовних вимог.
Враховуючи, що апеляційним судом рішення суду першої інстанції змінено лише в частині способу стягнення і це не вплинуло на висновок суду щодо суті спору, відсутні підстави для розподілу судових витрат.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 01 серпня 2016 року в частині способу стягнення заборгованості змінити.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт серія НОМЕР_4 , виданий Врадіївським РВ УМВС України в Миколаївській області 10 січня 1997 року) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНКОПП НОМЕР_5 , паспорт серія НОМЕР_6 , виданий Врадіївським РВ УМВС України в Миколаївській області 29 жовтня 1998 року) солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «МТБ БАНК» (код ЄДРПОУ 21650966, юридична адреса 68003, Одеська область, м. Чорноморськ, проспект Миру, 28) заборгованість за кредитним договором № 217/RN від 28 липня 2008 року станом на 26 листопада 2015 року у розмірі 29 578,48 доларів США та 4027,66 грн., з яких: 27 873,80 доларів США - заборгованість за тілом, 1 704,68 доларів США - заборгованість за відсотками, 2 027,66 грн. - пеня за несвоєчасне повернення тіла кредиту, 2 000 грн. – пеня за несплату відсотків за користування кредитом.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт серія НОМЕР_4 , виданий Врадіївським РВ УМВС України в Миколаївській області 10 січня 1997 року) та ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_7 , паспорт серія НОМЕР_8 , виданий Врадіївським РВ УМВС України в Миколаївській області 10 січня 1997 року) солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «МТБ БАНК» (код ЄДРПОУ 21650966, юридична адреса 68003, Одеська область, м. Чорноморськ, проспект Миру, 28) заборгованість за кредитним договором № 217/RN від 28 липня 2008 року станом на 26 листопада 2015 року у розмірі 29 578,48 доларів США та 4027,66 грн., з яких: 27 873,80 доларів США - заборгованість за тілом, 1 704,68 доларів США - заборгованість за відсотками, 2 027,66 грн. - пеня за несвоєчасне повернення тіла кредиту, 2 000 грн. – пеня за несплату відсотків за користування кредитом.
В іншій частині вказане рішення суду залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: Т.З. Бондаренко

В.І. Темнікова

Повний текст постанови складено 26 квітня 2021 року.